КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                                   Доповідач - Кулікова С.В.
   №  22-ц/824/6825/2021

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                          Справа № 755/10942/17
 
27 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                          - Заришняк Г.М.
                                     - Рубан С.М.
при секретарі              - Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Чех Н.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33 847,38 доларів США. та витрати по сплату судового збору.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, АТ «Альфа-Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу позивач обгрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначав, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач повторно не з'явився до суду першої інстанції та не повідомив про причини своєї неявки. Окрім того, позивач надавав заяви про розгляд справ без участі представника. Вказував на те, що з оскаржуваної ухвали суду не вбачається, яким чином неявка представника позивача перешкоджала суду першої інстанції розглянути справу та встановити фактичні обставини справи. Зауважував, що зважаючи на те, що справа перебувала у провадженні суду тривалий час, позивач надавав суду свої пояснення щодо заявленого позову, тому суд мав можливість провести судове засідання без особистої явки представника позивача та прийняти законне та вмотивоване рішення.
Посилався на те, що залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила залишити ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.  Зазначала, що позивач, явка якого була визнана обов`язковою, двічі 14.11.2020 року та 17.02.2021 року не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки суду. Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справа не може бути розглянута без надання позивачем певних пояснень, врахувавши, що позивач чотири рази поспіль не з'являється у судове засідання та не надає витребувані судом докази.
В судовому засіданні відповідач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, тому колегія суддів вважала можливим розглядати справу у відсутності його представника.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року Астаховою О.О. було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
20грудня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк».
20.05.2020 року у зв`язку з припиненнями повноважень судді Астахової О.О. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено головуючого суддю - Чех Н.А.
22.06.2020 року від представника АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про розгляд справи без присутності представника банку.
В судовому засіданні 23.06.2020 року судом визнано явку представника позивача обов`язковою, про що направлено відповідне повідомлення АТ «Альфа-Банк». Розгляд справи відкладено для явки представника позивача на 30.09.2020 року. 
Повідомлення суду отримано позивачем АТ «Альфа-Банк» 23.07.2020 року.
До суду представник позивача 30.09.2020 року не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з тим, що явка позивача визнана судом обов`язковою, розгляд справи відкладено на 24.11.2020 року. 
Судовий виклик позивач отримав 12.10.2020 року.
До суду 24.11.2020 року представник позивача знову не з`явився, розгляд справи відкладено для обов`язкової явки представника на 17.02.2021 року.
Судовий виклик з нагадуванням про обов`язкову явку позивачем отримано 31.12.2020 року.
Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, явка якого визнана судом обов`язковою, повторно не з'явився в судове засідання, заяв від представника позивача про відкладення розгляду справи з поважних причин до суду не надходило, розгляд справи по суті без позивача є неможливим, це суперечитиме рівності сторін та можуть бути порушені права сторін, а також не буде можливості повно та всебічно розглянути справу.
Такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах процесуального права.
Так, згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України , суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.
З матеріалів справи вбачається, що позивач АТ «Альфа-Банк» був належно повідомлений про судові засідання на 23.06.2020 року, 30.09.2020 року, 24.11.2020 року , 17.02.2021 року, однак у вказані засідання представник позивача не з'явився. 
22.06.2020 року та 30.09.2020 року до суду надійшли заяви представника позивача про розгляд справи без участі представників банку.
Враховуючи, що від представника позивача, явка якого була визнана обов`язковою, неодноразово надходили заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Посилання суду першої інстанції на те, що неявка представника позивача перешкоджає розгляду справи, враховуючи наявність спору між сторонами, та те, що це суперечитиме рівності сторін та можуть бути порушені права сторін, а також не буде можливості повно та всебічно розглянути справу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд не зазначив в чому саме полягає неможливість розгляду справи за відсутності представника позивача, враховуючи, що він надавав пояснення під час розгляду справи в судовому засіданні, в матеріалах справи, зокрема, наявний розрахунок заборгованості, договір кредиту та додатки до нього, документи, витребувані судом згідно ухвали,  висновок експерта за результатами судово-економічної експертизи. Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій(ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 Згідно  п. 4 ч. 1 ст. 379  ЦПК України підставою для скасування  ухвали  суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування  норм матеріального права, які призвели  до постановлення помилкової ухвали.
  Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384  ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити. 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку  не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Головуючий:                                      Судді: