ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4015/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  23 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                     Грибан І.О.,
                                        Єгорової Н.М.,
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області  про визнання протиправною відмови та забов`язання  надати громадянство, -
В С Т А Н О В И В :
До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якій просила суд:
- визнати протиправною відмову від 05.08.2020 щодо надання громадянства в порядку статті 8 Закону України "Про громадянство";
- зобов`язати відповідача надати позивачу громадянство в порядку статті 8 Закону України "Про громадянство".
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що звернулась до відповідача з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" з огляду на постійне проживання на території України до 24.08.1991 її матері - ОСОБА_2 , факт якого підтверджений рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 у справі №2-23. Проте відповідач не надав їй громадянство з тих підстав, що в рішенні Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 у справі №2-23 не зазначено, що  її мати ОСОБА_2 , проживає в м. Чигирині Черкаської області постійно. Позивач вважає відмову у наданні громадянства протиправною та такою, що порушує її права, оскільки у рішенні Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 у справі №2-23 зазначено, що її мати ОСОБА_2 , проживає в м. Чигирині Черкаської області безперервно, а слова "постійно" і "безперервно" є синонімами.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема зазначає, що суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та дійшов помилкового висновку, що лист відповідача №М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020 не є рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову у наданні їй громадянства, а тому не може бути оскаржений. Також, позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що вказаним листом їй надано лише роз`яснення щодо отримання громадянства у відповідь на її письмову заяву від 06.07.2020. Наголошує, що лист відповідача № М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020 вона сприймає саме як рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у наданні їй громадянства, яким при цьому порушуються її законні права, свободи та інтереси.
З огляду на зазначене, апелянт стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення про відмову позивачу у наданні громадянства не приймалось, натомість було прийнято рішення про припинення провадження по справі про набуття громадянства України від 03.03.2020, яке позивачем не оскаржувалось.
За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.09.1982 позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дзорагюх Мартунінського району Черкаської області. Батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 . (а.с.9,55-56)
Згідно копії паспорта НОМЕР_2 від 23.05.2012 позивач є громадянкою Вірменії (а.с. 47-53).
01.08.2012 позивачу була видана посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 (а.с.8, 54).
14.09.2019 позивач звернулась до відповідача з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (а.с. 44-46)
На підтвердження підстав для набуття громадянства надала рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 у справі №2-23, яким встановлено факт безперервного, на законних підставах, проживання з березня 1990 року по даний час, на території України в м. Чигирині Черкаської області її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12, 14, 57, 58).
Згідно з листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 11.12.2019 №6.4-14303/6-19, направленого УДМС України в Черкаській області, за результатами розгляду заяви та матеріалів справи про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням   ОСОБА_1 долучене рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 №2-23 не дає підстав застосовувати до заявниці частину першу статті 8 Закону. У разі встановлення факту постійного проживання матері заявниці на території України до 24.08.1991 матеріали справи повторно надіслати до ДГПР (а.с. 60).
Листом №7101.6.1-11517/71.1-19 від 21.12.2019 Управління ДМС в Черкаській області повернуло на доопрацювання до Чигиринського РС УДМС в Черкаській області заяву позивача про надання громадянства (а.с. 61).
Листом №7132-1/7132.1-20 від 02.01.2020 позивача повідомлено, що справа про набуття нею громадянства повернута на доопрацювання та запропоновано на протязі двох місяців усунути недоліки, а також роз`яснено, що у разі не усунення недоліків у вказаний період провадження по її справі буде припинено (а.с. 62).
При цьому, листом № 7132-26/7132 від 06.02.2020 позивачу було повідомлено, що до матеріалів справи долучено копію рішення Чигиринського районного суду Черкаської області за провадженням від 26.01.2005 №2-23, яким визначається факт безперервного проживання її матері на території України з березня 1990 року, тобто вказане рішення не дає підстав для застосування до неї ч. 1 ст. 8 Закону (а.с. 67 зворотній бік).
03.03.2020 у зв`язку із не усуненням позивачем недоліків документів про оформлення набуття громадянства України відповідачем було прийнято рішення про припинення провадження по справі про набуття громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", про що повідомлено позивача листом №7132-37/7132.1-20 від 05.03.2020 (а.с. 63).
06.07.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою, у якій просила надати роз`яснення щодо отримання нею громадянства за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" (а.с. 65).
Відповідач листом № М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020 повідомив позивача, що рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 у справі №2-23 не дає підстав застосувати до заявника частину 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" та роз`яснив, що умови та порядок набуття/прийняття до громадянства України визначений Законом України "Про громадянство України" та указом Президента України №215 від 27.03.2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Умови набуття громадянства за територіальним походженням визначені статтею 8 Закону України "Про громадянство України". Громадянство України за територіальним походженням має право набути особа, мати якої постійно проживала до 24.08.1991 на території України. Перелік документів, які подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням визначений пунктом 27 Порядку. Відповідно до пункту 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України, або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (а.с. 68).
Вважаючи, що відповідач протиправно не надав громадянство України, позивач звернулась за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що листом відповідача №М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020 позивачу надано роз`яснення щодо отримання нею громадянства за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" у відповідь на її письмову заяву від 06.07.2020. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що лист не є рішенням відповідача про відмову у наданні громадянства і не може бути оскаржений як таке рішення. Отже, зважаючи на те, що лист відповідача №М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020 не є рішенням про відмову позивачу у наданні громадянства, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, врегульовані Законом України "Про громадянство України" №2235-ІІІ від 18.01.2001. (далі - Закон №2235).
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 3 Закону № 2235 громадянами України є:
- усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
- особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 6 Закону №2235 громадянство України набувається за територіальним походженням.
Частиною 1 статті 8 Закону №2235 особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006)     затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215).
Відповідно до пункту 25 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Згідно пункту 94 Порядку №215 територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. 
Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України.
Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, або стосовно поновлення особи у громадянстві України також будуть встановлені передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України.
Отже, як правильно було зазначено судом першої інстанції та вбачається з аналізу наведених норм законодавства, за результатами розгляду клопотання про надання громадянства територіальний орган Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за заявою про надання громадянства, рішення про оформлення набуття особою громадянства України; рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України. 
Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем 03.03.2020 було прийнято рішення про припинення провадження по справі про набуття громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України".
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, листа відповідача №М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020, підставою для прийняття зазначеного рішення стало те що, до матеріалів справи ОСОБА_1 долучено рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 у справі №2-23, яке не дає підстав застосувати до заявника частину 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" оскільки у ньому визначається факт безперервного, а не постійного проживання її матері на території України з березня 1990 року.
Колегія суддів зазначає, що такі вказані висновки суб`єкта владних повноважень є неправомірними, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи.
Так, дослідивши зміст наявного у матеріалах справи рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2005 у справі №2-23, колегією суддів встановлено, що у даній справі судом вирішувалось питання саме щодо визнання факту постійного проживання матері ОСОБА_1 на території України з березня 1990 року. При цьому, зазначення судом у резолютивній частині рішення слова "безперервного" замість "постійного" не свідчить про те, що такий документ не є належним документом, що підтверджує факт постійного проживання відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 Закону №2235 та пункту 25 Порядку №215.
Так, зокрема, відповідно до тлумачного словника української мови слово "постійний" означає: "який триває ввесь час, не припиняючись і не перериваючись; безперервний, безупинний". Отже, з наведеного вбачається, що слова "постійний" та "безперервний" є одним і тим самим словом та мають одне і те саме сенсове навантаження.
За таких обставин, колегією суддів встановлено, що відповідач неправомірно повернув документи позивача для усунення недоліків з наведених вище підстав.
Разом з тим, як встановлено судом, рішення про припинення провадження по справі про набуття громадянства України від 03.03.2020 позивачем не оскаржується.
Натомість, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту апеляційної скарги позивач наголошує, що лист відповідача № М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020 вона сприймає саме як рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у наданні їй громадянства, яким при цьому порушуються її законні права, свободи та інтереси.
Водночас, як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вказаним листом позивачу було надано роз`яснення за її зверненням про причини повернення поданих нею документів на доопрацювання та у подальшому прийняття рішення про припинення провадження у справі.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний лист суб`єкта владних повноважень не є рішенням у розумінні вимог чинного законодавства, зокрема, пункту 94 Порядку № 215 та відповідно не створює жодних правових наслідків для позивача.
Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішення про відмову у наданні позивачу громадянства в порядку статті 8 Закону України "Про громадянство" взагалі не приймалось, оскільки не передбачено нормами чинного законодавства.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб ствердження про порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).
Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.
При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 2 та 5 КАС України передбачено, що захист прав, свобод та інтересів особи має бути ефективним.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, згідно з вказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. 
Колегія суддів також зауважує, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Отже, з аналізу наведених норм КАС України слідує, що особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім вказано, зокрема у постанові від 12 лютого 2019 року по справі 826/7806/17.
В той же час, як вже зазначалось, лист відповідача № М-81/6/7101-20/7101.6.1/5210-20 від 05.08.2020, зміст якого оскаржується позивачем не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке створює юридичні наслідки для позивача, а тому відповідно не може порушувати її законні права та інтереси. При цьому, колегія суддів зауважує, що визнання протиправним роз`яснення відповідача, викладеного у листі від 05 серпня 2020 року до змін у правовому становищі позивача не призведе, оскільки не відновить її порушених прав чи інтересів в сфері публічно-правових відносин. 
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав та інтересів.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді:                                                                                          І.О. Грибан

                                                                                                    Н.М. Єгорова