22-ц/804/1047/21 
                                                                                265/6214/20 
                                               
Єдиний унікальний номер 265/6214/20
Номер провадження 22-ц/804/1047/21 

                                                             П О С Т А Н О В А
                                                        ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

29 квітня  2021 року                                                                                       м. Маріуполь   

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.,   
секретар судового засідання – Сікора М.М., 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» ,
відповідач – ОСОБА_1 ,   
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи  в місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»  на  заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого  2021 року,  ухвалене  у складі судді Вайновського  А.М., в справі  за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»  до ОСОБА_1    про стягнення боргу за договором кредиту,
                                                               В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк»)  звернувся до  суду  з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.01.2011 року ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 15.07.2020 має заборгованість у сумі 113078,23 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 113078,23 гривень. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також витрати з оплати судового збору у розмірі 2102 гривні.

Заочним рішенням Орджоникідзевського районного суду міста Маріуполя  Донецької області від 04 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та задовольнити вимоги банку. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, оскільки факт укладення кредитного договору належно доведений, відповідач виконав усі дії для укладення договору, достеменно був обізнаний  про його умови, користувався кредитними коштами, що підтверджується матеріалами справи.  

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу без участі відповідача, який не явився до суду, належно повідомлений про розгляд справи, і без участі представника позивача, який надав відповідну заяву. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача  підлягає    частковому задоволенню  з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є у мови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що  27 січня 2011 року ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також довідку про умови кредитування, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10)
Також судом встановлено, що  анкетою-заявою та довідкою сторони погодили базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць (36 % річних), строк дії договору, який відповідає строку дії платіжної картки.
Між тим, це не відповідає обставинам  справи. 
Так, довідкою про умови кредитування, підписаною сторонами, визначено, що сума\ліміт кредиту  становить до 50000 грн або до 75000 грн; процентна ставка за користування кредитом у межах пільгового періоду складає 0,00001% річних; процентна ставка за межами пільгового періоду складає 43,2 %  або 42% залежно від розміру кредитного ліміту;  тип процентної  ставки – фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладення додаткової угоди до договору про споживчий кредит); реальна річна процентна ставка відсотків річних за умови здійснення розрахунків з використанням платіжної картки та користування коштами в межах пільгового періоду дорівнює 0% або 1,56%; реальна річна процентна ставка відсотків річних за умови отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки та користування коштами за межами пільгового періоду і погашенню кредиту мінімальними платежами дорівнює 52.84% або 53,36%. Порядок повернення кредиту – щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менш 100 грн.. Також передбачена процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту  (а.с. 11-12).

Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, відкривши на ім`я відповідача ОСОБА_1 картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту та видачею платіжної картки.
З довідки банку вбачається, що ОСОБА_1 для користування кредитом були видані кредитні картки за № НОМЕР_1 строком дії з 17.05.2018 року до кінця грудня 20121 року;  № НОМЕР_2 строком  з  11.10.2018 року до кінця червня 2022 року; № НОМЕР_3 на строк з 25.09.2018 року по липень 2022 року (а.с.9). 

Позивачем наданий суду розрахунок заборгованості станом на 15.07.2020 відповідача ОСОБА_1 за наданим кредитом, яка  становить 113078,23 гривень  і  складається з заборгованості тільки за тілом кредиту. 

Вирішуючи спір, суд вважав, що немає підстав вважати укладеним кредитний договір між сторонами, оскільки  АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які саме вважав узгодженими. 
Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження строку дії отриманої позичальником ОСОБА_1 платіжної картки, який пов`язується із строком дії кредитування і самого договору, і посилань за змістом пред`явленого позову на такі обставини на наведено.

Такий висновок суду вочевидь суперечить обставинам справи, з яких вбачається, що відповідач ознайомлений з умовами кредитування, погодив їх, отримав кредитні  картки, з визначеним строком дії, користувався кредитними коштами, що безумовно підтверджується  розшифровкою руху коштів по рахунку (а.с.47-48). Письмові  докази відповідачем не спростовані, справа розглянута судом без участі відповідача, ухвалено заочне рішення. 

За таких обставин колегія суддів вважає,  що підписані відповідачем заява та довідка про тип отриманого кредитного продукту  свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір,  який має виконуватись. 

А висновки суду про те, що позивачем не доведений факт  кредитних відносин між сторонами є помилковими,  оскільки судом такі обставини об`єктивно не перевірялися  належним чином, як рекомендовано у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц. Напроти,  зі справи вбачається, що позивачем достатньо доведено факт обізнаності відповідача про умови кредитування, тому з урахуванням таких обставин анкета-заява, довідка про умови кредитування, довідка про строки дії кредитних карт,  роздруківка руху коштів по кредитному рахунку є належними і достатніми доказами факту укладення кредитного договору із погодженням його умов.  

Разом з тим погоджуючись,  що позивачем надано належні докази кредитних відносин між сторонами на підставі договору від 27.01.2011 року, і достатньо доведено, що відповідач уклав договір на отримання кредитного ліміту, встановленого банком, максимальний розмір якого складає 75000 грн., при цьому пунктами 2.21.2.3 та 2.1.2.4 Договору кредиту обумовлено право банку змінювати кредитний ліміт, збільшувати в тому числі,  а відповідач погодився на  прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, колегія суддів вважає необгрунтованим розмір заборгованості. 
Банк при зверненні до суду визначив заборгованість відповідача, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, в сумі  113078,23 грн, однак колегія суддів  не може погодитись із наданим позивачем розрахунком.

Так, з розрахунку вбачається, що відповідач за період з  17.05.2018 року по 31.08.2019 року фактично витратив 82075,06 грн. (а.с.5-6).   

Судом першої інстанції при розгляді справи зазначено, що відповідачем у рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено грошову суму у загальному розмірі 21529,66 гривень (6037,82 грн.  заборгованість за сумою кредиту + 15491,84 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту). 

З розрахунку вбачається, що відповідачем фактично було сплачено за вказаний період 21520,15 грн. (а.с.5-6). Будь-яких вказівок, які саме складові кредиту погашалися цими платежами,  розрахунок не містить. 

Згідно з положеннями статті 534 ЦК України  у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
З урахуванням вищенаведених вимог закону  в умов договору, які  включають сплату відсотків за користування кредитом, колегія суддів не має підстав для   зарахування сплачених сум в суму заборгованості по тілу кредиту.

Тому колегія вважає можливим визначити заборгованість  саме  в  розмірі  82075,06 грн., оскільки таку суму кредиту фактично використав відповідач, а не в сумі 113078,23 грн, яку позивач при зверненні до суду не обґрунтував, не надав жодних роз`яснень алгоритму нарахування такої суми, виходячи з наданого ним розрахунку заборгованості. 

Підсумовуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а тому  стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі  82075,06 грн., яка складає заборгованість  за тілом  кредиту. 

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1),  за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3153 грн. (а.с.71), а всього 5255 грн..
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на загальну суму 113078,23 грн., задоволено в розмірі 82075,06 грн., що складає 72,6 % від суми заявлених вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 3815,13 грн. (сплачено 5255 грн х 72,6%).  
Керуючись  ст.374, 367, 376, 381,382  ЦПК України, апеляційний суд 
                                                   П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Орджонікідзевського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2021 року скасувати. 
Позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1   (ІПН НОМЕР_4 ) на користь  акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за  кредитним договором б/н від 27.01.2011 року в розмірі  82075 (вісімдесят дві тисячі сімдесят п`ять) гривні 06 копійок, а також судовий збір у розмірі 3815 (три  тисячі вісімсот п`ятнадцять) гривень  13 копійок. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 29 квітня  2021 року.  

Судді                                                                                        Є.Є.Мальцева

                                                                                     
                                                                                                 М.Ю. Лопатіна    

                                                                                                О.М. Пономарьова