Ухвала
Іменем України 
27 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 367/2580/14-к
провадження № 51-3659км20
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції                   
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
 
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 
2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 
2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду,  ОСОБА_7  подав апеляцію.
Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2019 року зазначену апеляцію ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2018 року – залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків, протягом семи діб з моменту одержання постанови, у зв`язку з невідповідністю апеляції вимогам ст. 350 КПК України 1960 року.
Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 
2019 року апеляцію ОСОБА_7 визнано такою, що не підлягає розгляду, оскільки останній направив апеляцію після спливу строку, який було визначено постановою суду.
На вказаний вище вирок суду першої інстанції,  ОСОБА_7  повторно подав апеляцію з клопотанням про відновлення строку на подачу апеляції на оскаржуваний вирок щодо нього.
Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 
2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про відновлення строку на оскарження вироку Ірпінського міського суду Київської області від 
23 листопада 2018 року та апеляцію ОСОБА_7 від 02 травня 2019 року на оскаржуване рішення суду визнано такою, що не підлягає розгляду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року апеляцію ОСОБА_7 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року залишено без задоволення, а судове рішення без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення від 
31 травня 2019 року та від 06 лютого 2020 року. За твердженням ОСОБА_7 , суди нижчих інстанцій, не відновивши строку апеляційного оскарження вироку Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2018 року щодо нього, порушили його право на справедливий суд.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу
не подавались.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7  підтримав подану касаційну скаргу, а прокурор заперечував проти її  задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України 1960 року апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Згідно з частинами 2 та 4 ст. 353 КПК України 1960 року у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок, про відновлення пропущеного строку. За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2019 року апеляцію ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2018 року – залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків, протягом семи діб з моменту одержання постанови, у зв`язку з невідповідністю апеляції вимогам ст. 350 КПК України 1960 року. 20 березня 2019 року ОСОБА_7 отримав копію судового рішення, не погоджуючись з рішенням 28 березня 2019 року, подав апеляцію в якій просив оскаржуваний вирок скасувати і виправдати його. Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 
11 квітня 2019 року апеляцію ОСОБА_7 визнано такою, що не підлягає розгляду, оскільки останній направив апеляцію після спливу семиденного строку, який було визначено постановою суду.
У зв`язку з чим, 02 травня 2019 року ОСОБА_7 подав нову апеляцію з клопотанням про відновлення строку на оскарження вироку Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2018 року. 
В свою чергу, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, постановив рішення від 31 травня 2019 року про відмову ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання щодо відновлення строку на оскарження вироку Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2018 року, оскільки останній не надав переконливих доводів про поважність причин пропуску даного процесуального строку. При цьому, суд, обґрунтовуючи своє рішення вказав, що суду не надано доказів того,  що апеляція ОСОБА_7 від 02 травня 2019 року подана з пропуском строку на оскарження з поважних причин, а посилання останнього на те, що постанову суду від 20 лютого 
2019 року, якою його апеляцію було залишено без руху, фактично він отримав лише 22 березня 2019 року, а не 20 березня 2019 року, тому ним нову апеляцію було подано 28 березня 2019 року, не знайшло свого підтвердження в суді.
З таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів з огляду на таке. 
Так, зі змісту положень ч. 3 ст. 349 КПК України 1960 року вбачається, що апеляція на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення.
Відповідно до вимог частин 2, 3, 4 статті 353 КПК України 1960 року, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суди мають перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 23 листопада 2018 року був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку Ірпінського міського суду Київської області і того ж дня отримав копію зазначеного судового рішення, що підтверджується відповідною розпискою, яка міститься у матеріалах справи. 
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду,  ОСОБА_7  подав апеляцію, яку постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2019 року – залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків, протягом семи діб з моменту одержання постанови, у зв`язку з невідповідністю апеляції вимогам ст. 350 КПК України 1960 року.
Водночас відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи, вказану постанову від 20 лютого 2019 року ОСОБА_7 отримав 20 березня 2019 року 
(т. 9 а. с. 103).
Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 
2019 року подану 28 березня 2019 року апеляцію ОСОБА_7 визнано такою, що не підлягає розгляду, оскільки останній направив її після спливу семиденного строку, який було визначено постановою суду від 20 лютого 
2019 року.
Разом з цим, ОСОБА_7 02 травня 2019 року подав нову апеляцію з клопотанням про відновлення строку подання апеляції на оскаржуваний вирок щодо нього. У поданому клопотанні ОСОБА_7 , обґрунтовуючи поважність причин пропуску даного процесуального строку, фактично не погоджується з датою отримання постанови суду від 20 лютого 2019 року, якою його попередню апеляцію було залишено без руху, зокрема зазначає, що фактично її отримав лише 22 березня 2019 року, а не 20 березня 2019 року, а тому ним попередню апеляцію було подано 28 березня 2019 року.
На переконання колегії суддів, у клопотанні про відновлення строку подання апеляції на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 наведені причини пропуску даного процесуального строку не є обставинами, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. 
З урахуванням наведеного, пропуск строку на апеляційне оскарження вироку Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 був пов`язаний з недотриманням останнім вимог закону щодо порядку подання апеляції на зазначений вирок, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не вжив заходів направлених на усунення недоліків його апеляції у встановлений постановою суду від 20 лютого 2019 року строк.
Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року та ухвала Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року є законними та обґрунтованими, та відповідають вимогам процесуального закону.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_7 .
Керуючись статтями 394–396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, Суд
постановив:
Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року залишити 
без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2