Номер провадження: 22-ц/813/6362/21 
Номер справи місцевого суду: 947/29396/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
                               Цюри Т.В.
       
       розглянувши у порядку письмового провадження, у відсутність учасників справи,  апеляційну скаргу, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

                                        встановив:
       
15.10.2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву від 18.04.2011р. та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 17500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку (а.с.1-5). 

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено (а.с.93-94).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2020 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 18.06.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, а також через перебування судді Сегеди С.М. у відпустці та у зв`язку з перебуванням судді Цюри Т.В. на лікарняному, датою ухвалення цього судового рішення є 18.06.2021 року.
Також слід зазначити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 05.02.2021 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, належним чином отримав представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 122, 125). Відповідач ОСОБА_1 не отримав від суду апеляційної інстанції поштової кореспонденції, оскільки за місцем свого проживання відсутній і не повідомив суд про свої нове місце проживання, як того вимагає ч. 1 ст. 131 ЦПК України (а.с.122-124).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачу позивачем надано кредитну картку та кредит.
Однак апеляційний суд не може погодитися з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву від 18.04.2011р. та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 17500 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний  стороною (сторонами).
На підставі вище викладеного вбачається, що позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідача. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір б/н з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. 
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
Крім того, у вказаній Анкеті-заяві позичальника від 18.04.2011 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Більше того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду розрахунок заборгованості (а.с. 9-17), виписку за договором б/н станом на 29.02.2020 року (а.с. 18-45), довідку про зміну умов кредитування (а.с. 46), довідку про видані картки (а.с. 47), копію Анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.04.2011 року (а.с. 48), копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 49), копію витягу з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 56-75) та копію паспорту ОСОБА_1 (а.с. 76).
Колегія суддів, вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Крім цього, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.04.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.10.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення заборгованості за відсотками – 564238,27 грн., та нарахованої пені 1849,00 грн., є необґрунтованими, виходячи з наступних підстав.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. 
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. 
З підстав викладеного, слід дійти висновку про те, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у Постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.
Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку дії кредитної картки.
Колегія суддів наголошує на тому, що пред`являючи вимоги по ст. 625 ЦК України, позивачем не наведено ані дати закінчення строку кредитування, ані належного розрахунку, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося як мінімум з дати звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.
У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1  тіла кредиту і прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково, на суму 17493,78 грн., що складає 12,77 % від заявлених повних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 12,77 %, то з відповідача  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 268,43 грн. (2102 грн. х 12,77 %), та сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 402,64 грн. (3153 грн. х 12,77%).
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 671,07 грн. (268,43 грн. + 402,64 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України. 

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
                                                    постановив:  
      
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1  тіла кредиту та розподілу між сторонами судових витрат, скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ: 14360570, заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 18.04.2011 року, у розмірі 17493,78 грн. (сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто три гривні 78 копійок)
В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ: 14360570, витрати по оплаті судового збору при зверненні до суду з позовом і за подання апеляційної скарги у загальній сумі 671,07 грн. (шістсот сімдесят одну гривню 07 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 Судді Одеського апеляційного суду:                                                С.М. Сегеда

                                                                                       Л.А. Гірняк

                                                                                       Т.В. Цюра