ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4742/21 Справа № 171/296/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 171/296/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачка -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  відповідачки  ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року, яке ухвалено  суддею Чумак Т.А. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 січня 2021 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018  року  Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 13.11.2007 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Банку та підписала Заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 15.01.2018 року, має заборгованість за кредитним договором у розмірі 37153,91 грн., яка складається з наступного: 11085,17 грн. – тіло кредиту, 13851,51 грн. – нараховано відсотків за користування кредитом, 9971,81 грн. – нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1745,42 грн. - штраф (процентна складова), в зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати по справі в розмірі 1762 грн.
Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в сумі 34908,49 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.
11.11.2019 року відповідачка звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2007 року в сумі – 34908,49 гривень, яка складається з наступного: 11085,17 грн. – тіло кредиту, 13851,51 грн. –  відсотки за користування кредитом, 9971,81 грн. –  пеня.
В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 500,00 грн. (п`ятсот гривень) - штрафу (фіксована частина) та 1745,42 грн. (одна тисяча сімсот сорок п`ять гривень 42 копійки) - штрафу (процентна складова) – відмовлено.
 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1655,51 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції встановлено обставини справи не у повному обсязі та порушено норми матеріального і процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідачки виникли об`єктивні сумніви щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, наданих позивачем у справі. Так, завірена копія Анкети-заяви від 13.11.2007 року є відсканованою (цифрованою) копією надзвичайно низької якості та сумнівного походження – текст на першій сторінці взагалі відсутній, а решту практично неможливо прочитати та провести аналіз або експертизу підпису відповідачки. При цьому, відповідачка вказує й на те, що позивачем не доведено повноважень особи, яка підписала від його імені даний документ. Копія Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг та Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» теж є сумнівними доказами, оскільки являються відсканованими копіями невідомого походження. Також, відповідачка наводить, як приклад, судову практику суду касаційної інстанції, згідно якої Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо на ньому відсутній підпис позичальника. Не погоджується відповідачка й з висновком суду першої інстанції в частині прийняття, як належного доказу, розрахунку заборгованості, оскільки він не являється первинним банківським документом та не підтверджує факт отримання нею кредитних коштів та розмір заборгованості за кредитом. На підставі наведеного, відповідачка вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтверджені належними доказами.
Крім того, відповідачка зазначає, що відповідно до наданих позивачем розрахунків відсотки за користування кредитними коштами нараховано за період з 13.07.2007 року по 15.01.2018 року, тоді як в заяві зазначено, що строк діє кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки, який становить 2 роки. Тобто, за наявності кредитного правочину, надання платіжної картки та коштів у кредит, строк нарахування відсотків не може перевищувати 2 роки, а саме нарахування мало припинитися 13.07.2009 року. 
Не погоджується відповідачка ОСОБА_1 й з нарахуванням неустойки (пені та штрафів), оскільки відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, у зв`язку з чим нарахована неустойка не може перевищувати 5 542,58 грн.
Також, відповідачка ОСОБА_1 зазначає, що строк позовної давності сплив 14.11.2010 року та позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів збільшення, поновлення чи переривання строку позовної давності.
Крім того, зазначає, що в ході судових засідань не були долучені до матеріалів справи її звернення щодо надання оригіналів документів, розрахунків та відомостей та клопотання про витребування письмових доказів.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 250,00 грн., шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У Заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також, позичальницею ОСОБА_1 13 листопада 2007 року було підписано Довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила ознайомлення та згоду з умовами використання даного типу кредитної картки, а саме про отримання кредиту з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним з пільговою процентною ставкою у розмірі 0,01% річних, за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, та за базовою ставкою 1,9 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою комісії за обслуговування кредиту, за зняття готівкових коштів, несвоєчасне погашення боргу та моніторингу неактивної картки.
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 15 січня 2018 року, становить 37 153,91 грн., з яких: 11 085,17 грн. – заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 13 851,51 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 971,81 грн. – пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) та 1 745,42 грн. – штраф (процентна складова).
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитними коштами та пенею за прострочення виконання взятих на себе зобов`язань, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Кредитний договір б/н від 13 листопада 2007 року, яким визначено порядок, розміри та строки погашення заборгованості та встановлено відповідальність позичальниці за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань. Внаслідок неналежного виконання відповідачко ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором,  порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення, у визначеному позивачем розмірі, а саме: 11 085,17 грн. – заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 13 851,51 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 971,81 грн. – пеня. При цьому, суд відмовив в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення штрафів, нарахованих відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 745,42 грн. (процентна складова), оскільки покладення на позичальницю подвійної цивільно-правової відповідальності суперечить положенням статті 61 Конституції України.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступні обставини.
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.  Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
У Заяві позичальниці від    13 листопада 2007   року зазначено, що ОСОБА_1 отримала строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 250,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який становить два роки (а.с. 8 - зворот).
Натомість, розмір та порядок нарахування неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, у Заяві позичальниці від  13 листопада 2007 року не визначено.
Також, позичальницею ОСОБА_1 13 листопада 2007 року було підписано Довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила ознайомлення та згоду з умовами використання даного типу кредитної картки, а саме про отримання кредиту з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним з пільговою процентною ставкою у розмірі 0,01% річних, за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, та за базовою ставкою 1,9 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою комісії за обслуговування кредиту, за зняття готівкових коштів, несвоєчасне погашення боргу та моніторингу неактивної картки.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. 
Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
Відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування відсотків за користування кредитними коштами, тобто сторонами погоджено розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, однак не узгоджувалося питання щодо нарахування неустойки (пені та штрафів) за порушення строків виконання зобов`язань.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування неустойки (пені та штрафів) за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальницею, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницю запропонованих їй умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору.
Так, витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин, до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 листопада 2007 року, шляхом підписання заяви-анкети. 
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови кредитного договору щодо нарахування та сплати неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, а тому позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 13.11.2007 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, у розмірі 11 085,17 грн., який в апеляційній інстанції не спростовано.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Згідно наданих позивачем доказів, ОСОБА_1 отримала банківські картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , зі строком дії останньої з них до останнього дня травня 2019 року (а.с. 124).
Таким чином, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, колегія суддів дійшла висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на нарахування відсотків за Кредитним договором б/н від 13 листопада 2007 року по травень 2019 року включно.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки, який становить 2 роки, а тому, за наявності кредитного правочину, надання платіжної картки та коштів у кредит, строк нарахування відсотків не може перевищувати 2 роки, а саме нарахування мало припинитися 13.07.2009 року, колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на підписання останньою Довідки про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 13 листопада 2007 року, яка є невід`ємною частиною кредитного договору та не містить обмежень щодо строку дії договору.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку – розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.
Заборгованість відповідачки по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за розрахунком позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який позичальницею не спростовано та з яким погоджується суд апеляційної інстанції, станом на 15.01.2018 року, становить 13 851,51 грн., й саме цю суму вірно стягнуто судом першої інстанції з відповідачки.
В суді першої інстанції відповідачкою ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування позовної давності (а.с 87), однак таке клопотання фактично судом не розглядалося, висновки щодо дотримання або ж щодо пропуску позивачем позовної давності рішення суду не містить, у зв`язку з чим колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги в цій частині та розглядає дане клопотання по суті.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.
Судом встановлено, що відповідачці надавалися кредитні картки « НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , зі строком дії останньої з них до останнього дня травня 2019 року (а.с. 124).
Оскільки строк дії картки закінчився у травні 2019 року, а з позовом до суду банк звернувся у лютому 2018 року, колегія суддів вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідачки виникли об`єктивні сумніви щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, наданих позивачем у справі, колегією суддів не приймаються, оскільки остання не ставить перед судом апеляційної інстанції питання щодо витребування оригіналів банківських документів для проведення судової почеркознавчої експертизи, а лише зазначає про сумнівну якість цих документів, тоді як наявні в матеріалах справи копії є читабельними та зрозумілими.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку з чим змінює рішення суду в частині загального розміру заборгованості за Кредитним договором б/н від 13 листопада 2007 року, стягнутого з ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1   на користь   АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   та зменшує цей розмірі з 1 655,51 грн. до 1 180,00 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (1762,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 67 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 1 180,00 грн.).
Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2018 року становив 1 762,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, судовий збір не може бути меншим 1 762,00 грн. та не може перевищувати 616 700,00 грн.
З огляду на наведене, відповідачці ОСОБА_1 необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн. (1 762,00  грн. (судовий збір, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) х 150%), однак, нею сплачено судовий збір у розмірі 2 483,26 грн., тобто розмір недоплаченого судового збору становить 159,74 грн.
Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, за умови  сплати відповідачкою ОСОБА_1  судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір»,  з позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягав би стягненню на користь відповідачки судовий збір у розмірі  1 004,34 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (2643,00 грн. (судовий збір, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги) х 38% (задоволені вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні).
За таких обставин, колегія суддів стягує з позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки судовий збір у розмірі  844,60 грн. (1 004,34 грн. – 159,74 грн.), та на користь держави - судовий збір у розмірі 159,74 грн.
Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 рокув частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до    ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за пенею за Кредитним договором б/н від   13 листопада 2007   року- скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до    ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за пенею за Кредитним договором б/н від   13 листопада 2007   року– відмовити.
Рішення   Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року в частині загального розміру заборгованості за Кредитним договором б/н від 13 листопада 2007 року, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 34 908,49 гривень до 24 936 (двадцяти чотирьох тисяч дев`ятисот тридцяти шести) гривень 68 (шістдесяти восьми) копійок.
Рішення   Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 1 655,51 гривень до 1 180 (однієї тисячі ста восьмидесяти) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 844 (вісімсот сорок чотири) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь держави судові витрати у розмірі 159 (сто п`ятдесят дев`ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: