ПОСТАНОВА 
Іменем України
15 квітня 2021 року                                                 м. Кропивницький
справа № 390/57/17
провадження № 22-ц/4809/659/21 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи: 
ОСОБА_1 
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018, суддя Пасічник Д.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 , Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання приватизації недійсною, скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи Созонівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 , Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про визнання приватизації недійсною, скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала у Державному підприємстві Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції. 
24.04.1980 року за наказом керівника вказаного підприємства їй надано в користування дві житлові кімнати, площею 16 кв.м. і 9 кв.м., а також допоміжне приміщення (комору), площею 9,9 кв.м, у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний гуртожиток 28.10.2003 року передано у комунальну власність Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, і з того часу гуртожиток перебуває на праві повного господарського відання сільської ради. 
28.03.2007 року, на підставі рішення виконкому Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 02 від 31.01.2007 року, ОСОБА_1 на сім`ю у складі шести осіб: ОСОБА_1 ; її чоловік – ОСОБА_8 ; матір – ОСОБА_9 ; донька – ОСОБА_4 ; син – ОСОБА_3 ; малолітній онук – ОСОБА_10 , видано ордер на право зайняття трьох кімнат, загальною площею 52,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
28.04.2010 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» проведено технічну інвентаризацію, за результатами якої встановлено, що допоміжне суміжне приміщення (комора) є складовою частиною приміщення, на яке ОСОБА_1 набула право користування відповідно до ордеру №7 від 28.03.2007 року.
Також, згідно технічного паспорту, виготовленого ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 04.07.2016 року, житлове приміщення (квартира) замовника ОСОБА_1 складається з трьох жилих кімнат площею 38,8 кв.м., та допоміжного приміщення (комори) площею 9,9 кв.м., загальна площа - 49,7 кв.м.
З часу вселення, ОСОБА_1 разом із сім`єю, постійно проживає у зазначених кімнатах гуртожитку, які є їх єдиним місцем проживання. Спірне приміщення-комора завжди утримувалося та використовувалося, як допоміжне приміщення.
З метою реалізації свого права на приватизацію на вказані вище кімнати ОСОБА_1 зверталась до Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, однак жодних рішень, розпоряджень чи належним чином оформленої відмови від сільської ради, як органу приватизації, їй не надано.
Рішенням Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №103-8/16 від 12.08.2016 року надано дозвіл на приватизацію та оформлення права власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на допоміжне приміщення (комору), хоча позивач ОСОБА_1 не давала своєї згоди на вселення будь-кого в спірне приміщення.
На підставі вказаного рішення, Созонівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, видано ОСОБА_6 і ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від № 24 від 22.08.2014 року.
Позивач зазначив, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без достатніх правових підстав займають спірну кімнату. Спірне допоміжне приміщення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в установленому законом порядку не надавалося і відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вони не мали право на його приватизацію. Навпаки, право на приватизацію має ОСОБА_1 , оскільки зверталася 09.09.2015 року з відповідною заявою до органу приватизації Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, але жодних рішень з вказаного приводу сільською радою не прийнято.
З урахуванням уточнень позовних вимог просила суд:
-визнати недійсним рішення виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського Кіровоградської області від 9 червня 2016 року № 27 про вселення до кімнати АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
- визнати частково недійсним рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 12 серпня 2016 р. № 103-8/16 в частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на приватизацію кімнати АДРЕСА_3 , у рівних частках;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 24 від 22 серпня 2014 р., видане на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на кімнату № НОМЕР_1 , загальною площею 9,9 кв.м, у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 12 серпня 2016 р. № 103-8/16;
- виселити відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з кімнати № АДРЕСА_3 , без надання іншого житлового приміщення; 
- скасувати реєстраційний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №1006493235225 про право власності ОСОБА_6 на 1/2 частини кімнати, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , номер запису про право власності 16023358 від 22.08.2016 року; 
- скасувати реєстраційний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №1006493235225 про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частини кімнати, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , номер запису про право власності 16023374 від 22.08.2016 року;
- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №24 від 09.06.2016 року «Про переведення нежитлового приміщення до категорії житлових».
ОСОБА_6 , яка діє від свого імені та в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: Созонівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області про усунення їй перешкод в здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом виселення.
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №24 від 22.08.2014 року є власниками вказаної кімнати в рівних частинах. 
ОСОБА_1 шляхом самоправного зайняття спірної кімнати створює їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй нерухомим майном, не надає доступу до приміщення кімнати, використовує його на власний розсуд.
Просила суд усунути перешкоди в здійсненні права користування житловим приміщенням: кімнати АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 із вказаної кімнати.
Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31.10.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 року відмовлено у задоволенні первісного позову.
 Зустрічний позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у здійсненні права користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із вказаної кімнати.
Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 17.07.2018 рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 17.07.2018 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2021 справу призначено до розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначається, що суд неповно встановив фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, віднісся до розгляду справи упереджено і не об`єктивно, ухвалив рішення на підставі доказів з ознаками підробки, не забезпечив витребування і приєднання до матеріалів справи доказів за заявою представника позивача
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції встановив, що наказом №110 по Кіровоградській державній сільськогосподарській дослідній станції від 24.04.1980 року виділено ОСОБА_1 дві кімнати в гуртожитку на першому поверсі площею 16 кв.м. та 9 кв.м. з підсобним приміщенням, що також підтверджується довідкою Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України №13 від 26.04.2017 року, де також зазначено, що допоміжне приміщення на час перебування на балансі дослідної станції ніколи не відносилося до нежитлового фонду, ніколи не було самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, і не могло бути за своїм призначенням.
Рішенням вісімнадцятої сесії Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області двадцять четвертого скликання №188 від 18.09.2003 року прийнято у комунальну власність територіальної громади с. Созонівка, зокрема гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №56402138 від 31.03.2016 року. 
Згідно акту приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність від 28.10.2003 року, комісія, створена відповідно до наказу №95 від 28.10.2003 року, провела обстеження гуртожитку на 157 місць, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у державній власності, а також Кіровоградська державна сільськогосподарська дослідна станція, в повному господарському віданні або в оперативному управлінні якої перебував будинок, передала, а виконком Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, прийняв документацію стосовно гуртожитку.
28.03.2007 року Созонівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, на підставі рішення виконкому Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №02 від 31.01.2007 року, видано ордер на право зайняття жилого приміщення №7, ОСОБА_1 з сім`єю із 5 осіб (чоловік – ОСОБА_8 ; матір – ОСОБА_9 ; донька – ОСОБА_4 ; син – ОСОБА_3 ; онук – ОСОБА_10 ) Надано право зайняти жиле приміщення площею 52,4 кв.м., яке складається із трьох кімнат за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням сесії Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області шостого скликання №663-31/15 від 14.08.2015 року скасовано рішення сільської ради №29-3/10 від 20.07.2010 року «Про надання цілісному майновому комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , статусу соціальне житло».
Затверджено «Положення про порядок передачі житлових приміщень гуртожитків, що належать до комунальної власності територіальної громади с. Созонівка».
09.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася із заявою, до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про надання дозволу на приватизацію кімнат АДРЕСА_5 , які вона займає разом із членами своєї сім`ї.
Технічним паспортом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 22.10.2015 року на замовлення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області проведено інвентаризацію, підраховано загальну площу приміщення та встановлено технічні характеристики гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
23.05.2016 року ОСОБА_6 звернулася з заявою, до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про надання їй та її малолітній дочці ОСОБА_7 , кімнати для постійного проживання в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
31.05.2016 року ОСОБА_6 звернулася з заявою, до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про вирішення питання можливості переведення нежитлового приміщення в житлове в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загально площею 9,9 кв.м. до категорії житлових з присвоєнням номеру кімнати – 6 а.
Рішенням засідання виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області сьомого скликання №24 від 09.06.2016 року переведено нежитлове приміщення у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до категорії житлових та присвоєно номер даній кімнаті – 6 а.
Рішенням засідання виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області сьомого скликання №27 від 09.06.2016 року надано дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вселення до кімнати гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та рекомендовано звернутися до відповідальної особи по реєстрації місця проживання та зняття із реєстрації місця проживання для здійснення реєстрації місця проживання.
Технічним паспортом від 17.06.2016 року на замовлення ОСОБА_6 проведено інвентаризацію та встановлено технічні характеристики кімнати гуртожитку АДРЕСА_2 , загальною площею 9,9 кв.м.
Технічним паспортом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 04.07.2016 року на замовлення ОСОБА_1 проведено інвентаризацію та встановлено технічні характеристики кімнат гуртожитку АДРЕСА_6 , а саме 3 кімнати загальною площею 39,8 кв.м. та комори площею 9,9 кв.м., загальна площа становить 49,7 кв.м.
12.07.2016 року ОСОБА_6 звернулася із заявою до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про надання дозволу на приватизацію кімнати АДРЕСА_2 , разом із членами сім`ї на умовах найму.
Рішенням восьмої сесії Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області сьомого скликання №103-8/16 від 12.08.2016 року надано дозвіл на приватизацію кімнат в гуртожитку, зокрема за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у рівних частинах.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №24 від 22.08.2014 року, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , являються власниками кімнати у будівлі гуртожитку, загальною житловою площею 9,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в рівних частинах, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №66385828 від 22.08.2016 року.
Акт засідання комісії ЖКГ Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 04.10.2016 року свідчить, що комісія дійшла висновку: кімната, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , або інше підсобне або допоміжне приміщення ОСОБА_1 та членам її родини не надавалося, інші відомості не обліковуються, рішення не приймалися. Зазначена кімната була незаконно зайнята ОСОБА_1 , правові підстави для її користування відсутні. Гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права комунальної власності територіальної громади, а тому право володіння, розпорядження і використання належить виключно Созонівській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області.
Довідка Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №217 від 16.02.2017 року свідчить, що ОСОБА_1 не зверталася до сільської ради з заявою про приватизацію кімнати гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Житлові кімнати у вказаному гуртожитку надавалися ОСОБА_1 без допоміжного приміщення площею 9,9 кв.м.
Згідно акту про проведення фотографічної зйомки від 10.05.2017 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_1 , провели фотозйомку кімнати, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та склали опис фотознімків, де зазначено, що через приміщення кімнати проходять комунікації, інженерні мережі та технічні пристрої.
Квитанції про сплату платежів за комунальні послуги свідчать, що з 2007 року ОСОБА_1 сплачує платежі за квартплату та водопостачання за адресою: АДРЕСА_7 .
На запит суду витребувано та досліджено в судовому засіданні матеріали інвентарної справи ОКП «Кіровоградське ООБТІ» №384 на кімнати 5, 6, 7, гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зазначено, що проведено обстеження квартир у зв`язку із приватизацією житлового фонду, яким встановлено, що об`єкт огляду складається з кімнати площею 12,9 кв.м., кімнати площею 17,3 кв.м., кімнати площею 9,6 кв.м. та підсобки площею 9,9 кв.м., загальна корисна площа складає 49,7 кв.м., в тому числі житлова площа 39,8 кв.м.
Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №29/39 від 01.06.2017 року функціональне призначення приміщення №6-а площею 9,9 кв.м. гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців. Вказана приміщення фактично відноситься до типу допоміжних та являється підсобним. Чи може бути приміщення самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, не визначено, оскільки питання виходить за межі спеціальних знань експерта в галузі будівництва.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що наказом №110 по Кіровоградській державній сільськогосподарській дослідній станції від 24.04.1980 року не визначено індивідуальні характеристики підсобного приміщення, що виділено ОСОБА_1 , а тому об`єктивно не підтверджено, що ОСОБА_1 було виділено саме підсобне приміщення площею 9,9 кв.м. Крім того, після передання гуртожитку у комунальну власність територіальної громади с. Созонівка, ОСОБА_1 з сім`єю із 5 осіб, згідно ордеру №7 від 28.03.2007 року, надано право зайняття жилого приміщення, яке складається із трьох кімнат, які надавалися ОСОБА_1 без допоміжного приміщення площею 9,9 кв.м., що також відображено в інвентарній справі ОКП «Кіровоградське ООБТІ» № НОМЕР_2 на кімнати 5, 6, 7, гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому права на займання чи користування спірним приміщенням у ОСОБА_1 не виникало.
Технічний паспорт являє собою документ, що підтверджує технічну інвентаризацію нерухомого майна і не відноситься до правовстановлюючих документів, а тому доводи сторони позивача за первісним позовом стосовно належності приміщення площею 9,9 кв.м. ОСОБА_1 , яке встановлено технічною інвентаризацією, згідно технічного паспорту, суд не бере до уваги.
Гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права комунальної власності територіальної громади с. Созонівка, а тому право володіння, розпорядження і використання вказаним нерухомим майном належить виключно Созонівській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області. Тому, рішенням засідання виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області сьомого скликання №24 від 09.06.2016 року переведено нежитлове приміщення у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до категорії житлових та присвоєно номер даній кімнаті – 6 а.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 не являється власником спірного приміщення, будь-якого права щодо спірної кімнати в неї не виникало, право володіння, розпорядження і використання вказаним нерухомим майном належить виключно Созонівській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області, яка прийняла оскаржувані рішення у відповідності до визначених законодавством нормам.
Щодо позовної вимоги за первісним позовом про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №24 від 09.06.2016 року «Про переведення нежитлового приміщення до категорії житлових», суд дійшовши висновку, що ОСОБА_1 не являється власником спірного приміщення, не має права на зайняття, найму чи користування кімнатою, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку із чим, їй не належить право вимоги за пред`явленою позовною вимогою.
Відмовляючи у задоволені позовної вимоги за первісним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно №24 від 22.08.2014 року, суд дійшов висновку, що стороною позивача за первісним позовом не доведено в судовому засіданні той факт, що оскаржуване рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №103-8/16 від 12.08.2016 року, має бути визнано недійсним в частині надання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 дозволу на приватизацію кімнати в гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , у рівних частинах, на підставі якого видано оскаржуване свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 від 22.08.2014 року, а тому суд вважає, що стороною позивача не надано належних і допустимих доказів, якими б підтверджувалася вказана вимога.
Що стосується позовних вимог про скасування реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №1006493235225 про право власності  ОСОБА_6 на 1/2 частини кімнати, що розташована за адресою:  АДРЕСА_4 , номер запису про право власності 16023358 від 22.08.2016 року та скасування реєстраційного запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №1006493235225 про право власності  ОСОБА_7 на 1/2 частини кімнати, що розташована за адресою:  АДРЕСА_4 , номер запису про право власності 16023374 від 22.08.2016 року, то вони задоволенню не підлягають, оскільки частина 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тобто, рішення суду про визнання недійсним рішення та документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, є підставою для скасування реєстраційних записів.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що кімната, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_4 , належить на праві власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , у рівних частинах, однак на даний час вказаним приміщенням безпідставно володіє та користується ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю, а тому виходячи з вищезазначених підстав відмови у задоволенні первісного позову з уточненнями та доповненнями, а також той факт, що ОСОБА_6 взагалі не має доступу до належного їй приміщення, що підтверджено сторонами у судовому засіданні, необхідно відмовити у задоволенні первісної позовної вимоги щодо виселення  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з спірної кімнати, без надання іншого житлового приміщення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 мають законне право власності на кімнату, що розташована за адресою:  АДРЕСА_4 , яке зареєстровано у встановленому законом порядку, яке порушено та підлягає судовому захисту, а ОСОБА_1 відмовляється добровільно звільнити спірне приміщення, а тому, позовні вимоги зустрічного позову щодо усунення перешкоди в здійсненні права користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом виселення ОСОБА_1 , із вказаної кімнати, підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку має місце порушення права з боку ОСОБА_1 , а саме факт її проживання без відповідних правових підстав у вказаній кімнаті.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції  за правилами, встановленими  для розгляду  справи  в порядку спрощеного  позовного провадження  з викликом  учасників справи. 
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що наказом директора Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції №110 від 24.04.1980 року ОСОБА_1 виділено дві кімнати в гуртожитку на першому поверсі площею 16 кв.м. та 9 кв.м. з підсобним приміщенням.
З довідки Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України №13 від 26.04.2017 року вбачається, що допоміжне приміщення на час перебування на балансі дослідної станції ніколи не відносилося до нежитлового фонду, ніколи не було самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. 
Рішенням вісімнадцятої сесії Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області двадцять четвертого скликання №188 від 18.09.2003 року прийнято у комунальну власність територіальної громади с. Созонівка, зокрема гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №56402138 від 31.03.2016 року.
Згідно акту приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність від 28.10.2003 року, комісія, створена відповідно до наказу №95 від 28.10.2003 року, провела обстеження гуртожитку на 157 місць, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у державній власності, а також Кіровоградська державна сільськогосподарська дослідна станція, в повному господарському віданні або в оперативному управлінні якої перебував будинок, передала, а виконком Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, прийняв документацію стосовно гуртожитку.
28.03.2007 року Созонівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, на підставі рішення виконкому Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №02 від 31.01.2007 року, видано ордер №7 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 52.4 кв.м яка складається із трьох кімнат за адресою АДРЕСА_1 . 
Ордер виданий ОСОБА_1 з сімєю із 5 осіб.
Рішенням сесії Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області шостого скликання №663-31/15 від 14.08.2015 року скасовано рішення сільської ради №29-3/10 від 20.07.2010 року «Про надання цілісному майновому комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , статусу соціальне житло».
Затверджено «Положення про порядок передачі житлових приміщень гуртожитків, що належать до комунальної власності територіальної громади с. Созонівка».
09.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася із заявою, що зареєстрована за №279, до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про надання дозволу на приватизацію кімнат АДРЕСА_5 , які вона займає разом із членами своєї сім`ї.
Технічним паспортом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 22.10.2015 року на замовлення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області проведено інвентаризацію, підраховано загальну площу приміщення та встановлено технічні характеристики гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення про надання дозволу на приватизаціє зазначених кімнат ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутнє.
23.05.2016 року   ОСОБА_6 звернулася з заявою, до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про надання їй та її малолітній дочці ОСОБА_7 , кімнати для постійного проживання в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
31.05.2016 року ОСОБА_6 звернулася з заявою, до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про вирішення питання можливості переведення нежитлового приміщення в житлове в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загально площею 9,9 кв.м. до категорії житлових з присвоєнням номеру кімнати – 6 а.
Рішенням засідання виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області сьомого скликання №24 від 09.06.2016 року переведено нежитлове приміщення у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до категорії житлових та присвоєно номер даній кімнаті – 6 а.
Рішенням засідання виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області сьомого скликання №27 від 09.06.2016 року надано дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вселення до кімнати гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та рекомендовано звернутися до відповідальної особи по реєстрації місця проживання та зняття із реєстрації місця проживання для здійснення реєстрації місця проживання.
Технічним паспортом від 17.06.2016 року на замовлення ОСОБА_6 проведено інвентаризацію та встановлено технічні характеристики кімнати гуртожитку АДРЕСА_2 , загальною площею 9,9 кв.м.
Технічним паспортом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 04.07.2016 року на замовлення ОСОБА_1 проведено інвентаризацію та встановлено технічні характеристики кімнат гуртожитку АДРЕСА_6 , а саме 3 кімнати загальною площею 39,8 кв.м. та комори площею 9,9 кв.м., загальна площа становить 49,7 кв.м.
12.07.2016 року ОСОБА_6 звернулася із заявою до голови Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, про надання дозволу на приватизацію кімнати АДРЕСА_2 , разом із членами сім`ї на умовах найму.
Рішенням восьмої сесії Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області сьомого скликання №103-8/16 від 12.08.2016 року надано дозвіл на приватизацію кімнат в гуртожитку, зокрема за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у рівних частинах.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , являються власниками кімнати у будівлі гуртожитку, загальною житловою площею 9,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в рівних частинах.Свідоцтво видане на підставі рішення сесії Созонівської сільської ради від 12.08.2016 року №103-8/16, та від 22.08.2014 року №24. Встановлені обставини підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №66385828 від 22.08.2016 року.
Відповідно до акту засідання комісії ЖКГ Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 04.10.2016 року вбачається, що кімната яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , або інше підсобне або допоміжне приміщення ОСОБА_1 та членам її родини не надавалося, інші відомості не обліковуються, рішення не приймалися. Зазначена кімната була незаконно зайнята ОСОБА_1 , правові підстави для її користування відсутні. Гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права комунальної власності територіальної громади, а тому право володіння, розпорядження і використання належить виключно Созонівській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області.
Відповідно довідки Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №217 від 16.02.2017 року - ОСОБА_1 не зверталася до сільської ради з заявою про приватизацію кімнати гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Житлові кімнати у вказаному гуртожитку надавалися ОСОБА_1 без допоміжного приміщення площею 9,9 кв.м.
Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №29/39 від 01.06.2017 року функціональне призначення приміщення №6-а площею 9,9 кв.м. гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців. Вказана приміщення фактично відноситься до типу допоміжних та являється підсобним. Чи може бути приміщення самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, не визначено, оскільки питання виходить за межі спеціальних знань експерта в галузі будівництва.
У відповідності до ст.ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.8 ЖК Української РСР виконавчі комітети селищних, сільських Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території відповідної Ради, зокрема: здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду;  здійснюють управління житловим фондом Ради;  приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради;  видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.
Відповідно до ст. 18 ЖК УРСР  управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.
Згідно ст. 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.
За змістом ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
У відповідності до ст.155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим кодексом , звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнанених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись у суд з позовом зазначала, що ОСОБА_6 порушує її право на користування кімнатою розміром 9.9 м.кв. в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 оскільк зазначена кімната перебуває у її власності.
Перевіривши наданні докази на підтвердження позов суд апеляційної інстанції встановив, що спірна кімната розміром 9.9. м.кв. ОСОБА_1 не передавалась у користування чи у власність.
Зазначеною кімнатою ОСОБА_1 користувалася, як допоміжною кімнатою без правових підстав з мовчазної згоди власника гуртожитку.
В судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 підтвердила, що офіційно їй не передавалась зазначена кімната.
З матеріалів справи вбачається, що спірна кімната є складовою частиною гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і до приватизації знаходилась у власності, відповідно до рішення вісімнадцятої сесії Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області двадцять четвертого скликання №188 від 18.09.2003 року у комунальній власністі територіальної громади с. Созонівка. 
Після надання спірній кімнаті статусу житлового приміщення, та передачі у власність зазначеної кімнати ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , вони являються власниками кімнати у будівлі гуртожитку, загальною житловою площею 9,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в рівних частинах, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №66385828 від 22.08.2016 року.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1  не є належним користувачем кімнати площею 9,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і якій після переведення з нежитлового приміщення у житлове присвоєно номер АДРЕСА_8 . 
Отже не маючи законної підстави користуватись спірним майном, кімнатою АДРЕСА_8 позивачу за позовними вимогами:
- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського Кіровоградської області від 9 червня 2016 року № 27 про вселення до кімнати АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
- визнати частково недійсним рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 12 серпня 2016 р. № 103-8/16 в частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на приватизацію кімнати АДРЕСА_3 , у рівних частках;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 24 від 22 серпня 2014 р., видане на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на кімнату № НОМЕР_1 , загальною площею 9,9 кв.м, у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 12 серпня 2016 р. № 103-8/16;
- виселити відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з кімнати № АДРЕСА_3 , без надання іншого житлового приміщення; 
- скасувати реєстраційний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №1006493235225 про право власності ОСОБА_6 на 1/2 частини кімнати, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , номер запису про право власності 16023358 від 22.08.2016 року; 
- скасувати реєстраційний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №1006493235225 про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частини кімнати, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , номер запису про право власності 16023374 від 22.08.2016 року;
- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №24 від 09.06.2016 року «Про переведення нежитлового приміщення до категорії житлових» необхідно відмовити з зазначених підстав.
Суд першої інстанції досліджуючи позовні вимоги в повному обсязі не зясував в першу чергу, чи є ОСОБА_1 належним позивачем по справі і в подальшому досліджувати докази в частині порушеного права позивача.
В частині зустрічного позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в його задоволенні необхідно відмовити, оскільки позивачем по зустрічному позову обраний неналежний спосіб захисту.
На підставі ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщозаконабо договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захистузаконом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбаченийзаконом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повиннен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).
Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»:
- допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку як житлового комплексу та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення);
- жилі приміщення у гуртожитку - приміщення у гуртожитку (жилі кімнати, жилі блоки чи жилі секції), призначені та придатні відповідно до вимог законодавства до житла, призначеного для постійного проживання у ньому;
- нежилі приміщення у гуртожитку - приміщення адміністративного, господарського та іншого призначення (для проведення культурно-масових заходів, навчання, спортивних занять, відпочинку, громадського харчування, медичного і побутового обслуговування тощо), що входять до житлового комплексу гуртожитку, але не належать (не віднесені) до жилих (житлових) приміщень і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку. Допоміжні приміщення у гуртожитку передаються у спільну сумісну власність безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
У рішенні від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 року Конституційним Судом України роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього; власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир; питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, влаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Європейський суд з прав людини вказав, що суд відмічає спільність позицій сторін у тому, що до реконструкції горище, про яке йдеться, належало на праві спільної власності всім власникам квартир у будинку, включно із заявниками. Отже, стаття 1 Першого протоколу застосовна в цій справі. Відповідно рішення місцевого органу влади щодо укладення контракту на реконструкцію горища третьою особою становило втручання у право заявників володіти своїм майном у значенні першого речення зазначеної статті … Беручи до уваги зазначені вище висновки, що із самого початку заявники мали право на частку власності на горище, Суд вважає встановленим той факт, що після переобладнання горища під мансардний поверх, який було передано інвесторам, заявники втратили своє майно. Отже, їх позбавили їхнього майна у значенні другого речення статті 1 Першого протоколу (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 41, 46, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2020 року у справі № 914/554/19 зазначено, що «допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного   будинку.
З матеріалів справи вбачається, що до переведення спірної кімнати розміром 9.9 м.кв. зазначена кімната відносилась до допоміжних приміщень і не мала статусу нежитлове приміщення.
ОСОБА_1 самовільно користуючись зазначеною кімнатою використовувала її як допоміжне(підсобне )приміщення і не використовувала його як житлове.
Після переведення спірної кімнати у житлове приміщення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 мали право використовувати його як житлове приміщення.
Суд апеляційної інстанції не дає правову оцінку законості переведення спірної кімнати в статус житлового приміщення, оскільки належний компетентний орган, який має право на таке звернення не звертався у суд.
Частиною четвертою статті 311 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантованокожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який можебути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00).
У пункті 36 вказаного рішення Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 разом з членами сім`ї не використовує спірну кімнату як житлове приміщення, а лише користується ним як допоміжним приміщенням, тому суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову про усунення перешкод в здійсненні права користування житловим (для ОСОБА_6 ) приміщенням.: кімнати АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 із вказаної кімнати.
Зазначений спосіб захисту є неналежним.
Належними способами захисту в даному випадку, можуть бути підстави визначені в главі 29 (захист прав власності) ЦК України.
Суд першої інстанції задовольняючи зустрічний позов не звернув увагу на зазначені обставини.
Відповідно до п. 1  ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                         
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 , Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 09 червня 2016 року №27 про вселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до кімнати 6 а у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , визнання частково недійсним рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 12 серпня 2016 року № 103-8/16 в частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на приватизацію кімнати АДРЕСА_2 , у рівних частках, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №24 від 22 серпня 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на кімнату № НОМЕР_1 , загальною площею 9,9 кв.м., у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 12 серпня 2016 року № 103-8/16, виселення ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 ) та ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_5 ) з кімнати №6 а гуртожитку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення, скасування реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 1006493235225 про право власності ОСОБА_6 на Ѕ частину кімнати АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 16023358, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.08.2016, 14:58:17, скасування реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 1006493235225 про право власності ОСОБА_7 на Ѕ частину кімнати АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 16023374, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.08.2016, 14:58:17, визнання недійсним рішення комітету Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 09 червня 2016 №24 про переведення нежитлового приміщення до категорії житлових, відмовити.
У задоволені зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи Созонівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права користування житловим приміщенням: кімнати АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 із вказаної кімнати, відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок сторін.
Повний текст постанови складено 21.04.2021.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: