Справа № 344/7239/20 
Провадження № 22-ц/4808/937/21 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                                Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.
               за участю секретаря        Мельник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — адвоката Васютина Ярослава Володимировича на ухвалу Тисменицького районного суду, постановлену суддею Хоминець М.М. 6 травня 2021 року у м. Івано-Франківську, повний текст якої виготовлено 11 травня 2021 року, у справі за заявою  ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи, по справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Тисменицького районного суду від 25.02.2021 року залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позов ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.
09.03.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом даної справи.
Дану заяву мотивувала тим, що нею як відповідачем по справі було понесено судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу адвоката Васютина Я.В. в загальному розмірі 4000 грн. 00 коп., про що свідчить копія рахунку №01/27/2020 від 03.03.2021 року, копія акту №01/27/2020 про надання послуг професійної правничої допомоги від 03.03.2021 року та квитанція до прибуткового касового ордеру №01/27/2020 від 03.03.2021 року, які долучено до цієї заяви.
Зазначає, що у відзиві на позов нею було повідомлено про очікування понесення витрат на професійну правничу допомогу, а оскільки 25.02.2021 року ухвала суду про залишення позову без розгляду постановлена судом без участі відповідача та її представника, докази таких витрат подаються нею у п`ятиденний строк з дня отримання її представником копії такої ухвали.
Вважає, що має право на отримання компенсації здійснених нею витрат на правничу допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн.
Ухвалою Тисменицького районного суду від 06.05.2021 року заяву ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи, залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Васютин Я.В. подав апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права.
На його думку суд безпідставно вважав, що відповідач не довела необґрунтованості дій позивача при зверненні до суду з даним позовом. Так, в поданій заяві про стягнення витрат відповідачем зазначено, що позивачу заздалегідь було відомо, що спірний житловий будинок був побудований ним спільно з ОСОБА_1 під час перебування у зареєстрованому шлюбі. А тому звернення до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням, є безпідставним та необґрунтованим.
Також вважає, що необґрунтованість даного позову підтверджується тим, що позивачем в позові не наведено жодних законних підстав для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням, а також не долучено доказів, які б підтверджували її відсутність за місцем реєстрації без поважних причин (пояснень, заяв свідків, актів обстеження матеріально-побутових умов тощо). Більше того, після поданого 09.10.2020 року відповідачем відзиву, в якому вона обґрунтувала своє право на 1/2 частину спірного будинку, позивач продовжував підтримувати свою заздалегідь необґрунтовану позицію, що підтверджується його клопотанням від 18.11.2020 року.
Також позивачу було відомо, що відповідач здійснює догляд за малолітньою дитиною і не має можливості брати участь в судових засіданнях, однак це не зупинило його перед пред`явленням необґрунтованого позову, який мав на меті незаконно позбавити відповідача як співвласника житлового будинку права на житло.
Просить скасувати ухвалу Тисменицького районного суду від 06.05.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про компенсацію понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом першої інстанції вірно залишено заяву відповідача без задоволення. Однак, судом не вирішено питання про притягнення адвоката відповідача до відповідальності за введення суд в оману щодо фактичних обставин справи, зокрема щодо кількості витраченого часу на надання правничої допомоги та надання доказів понесених витрат. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення; постановити ухвалу про притягнення адвоката ОСОБА_3 до відповідальності за введення суд в оману щодо фактичних обставин справи.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.
Позивач в поданому відзиві на апеляційну скаргу просив у випадку його неявки в судове засідання розгляд апеляційної скарги проводити у його відсутності.
Відповідач та її представник причини неявки суду не повідомили.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 10.06.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 13.07.2020 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач 25.02.2021 року подав до суду клопотання про залишення заявленого позову без розгляду.
Ухвалою Тисменицького районного суду від 25.02.2021 року залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з поданою позивачем до початку розгляду справи по суті заявою про залишення позову без розгляду.
09.03.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом даної справи.
Відмовляючи в задоволенні вищевказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сторона відповідача не довела необґрунтованості дій позивача. Також судом не встановлено, що у даному випадку мали місце свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. При цьому саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
Тобто, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі №761/20963/17-ц (провадження №61-2505св21).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Разом з тим, згідно вимог частини третьої статті 89 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі №619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі №202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, від 07 квітня 2021 року у справі №679/1125/18; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року в справі №922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі №922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі №922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі №820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі №280/5628/18.
Обґрунтовуючи подану заяву про стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, відповідач та її представник посилались на те, що позивачем в позові не наведено жодних законних підстав для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням, а також не долучено доказів, які б підтверджували її відсутність за місцем реєстрації без поважних причин.
Однак, враховуючи вимоги глави 6 розділу III ЦПК України, в даному випадку, суд не дає оцінку доводам позивача та доказам у справі з метою встановлення необґрунтованості (обґрунтованості) позовних вимог, оскільки такі досліджуються та оцінюються виключно на стадії розгляду справи по суті, яка судом у цій справі не була розпочата.
Залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. А звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Таких же висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 року у справі №350/1145/19 (провадження №61-863св21), у постанові від 18.03.2021 року у справі №754/1254/13 (провадження №61-16751св20).
Таким чином звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про залишення його позову про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість його позову.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем та її представником не доведено недобросовісність дій позивача та те, що позов поданий внаслідок його неправомірних дій.
Доводи апеляційної скарги правильність ухваленого судового рішення судом першої інстанції не спростовують та не доводять підстави для компенсації судових витрат, передбачені положенням частини п`ятої статті 142 ЦПК України, а саме необґрунтовані дії ОСОБА_2 .
Таким чином апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Що стосується тверджень позивача про необхідність притягнення адвоката відповідача до відповідальності за введення суд в оману щодо фактичних обставин справи, зокрема щодо кількості витраченого часу на надання правничої допомоги та надання доказів понесених витрат, то такі суд не бере до уваги, оскільки зазначені доводи були б підставою для дослідження обґрунтованості вимог відповідача у випадку задоволення його заяви.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Васютина Ярослава Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Тисменицького районного суду від 6 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.