ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1410/20  Номер провадження 22-ц/814/970/21	Головуючий у 1-й інстанції Ланна Я. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шершень Юрія Сергійовича

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2021 року, ухвалене суддею Ланною Я.О., повний текст рішення складено - 05 лютого 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПраймАльянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПраймАльянс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2009924807, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 26 829,40 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 12.12.2017 р. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01%. 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014 р. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014 р. Враховуючи те, що відповідач не виконала умови кредитного договору №2009924807 від 12.12.2014 р. та не погасила заборгованість за кредитом, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», як новий кредитор, просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 32 949,38 грн., а також 2 102,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПраймАльянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 183,95 грн., а також заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 6 274,30 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» 2 007,41 грн. витрат по сплаті судового збору.
В решті вимог у задоволенні відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем факт наявності кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк». У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Крім цього, суд визнав, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 183,95 грн. задоволено у повному обсязі. Також суд визнав, що відповідно до договору від 12.12.2014 ОСОБА_1 було надано споживчий кредит, тобто певне визначене договором матеріальне благо за індивідуальним замовленням споживача для задоволення її особистих потреб, а тому нарахування кредитних коштів, які замовлялись споживачем за договором, є правомірним. Відповідачем не надано доказів, що позивачем надано послуги, які не можуть бути визнані послугами (надання матеріального чи не матеріального блага) у розумінні вимог закону "Про захист прав споживачів", а тому посилання відповідача щодо невідповідності нарахованої заборгованості вимогам статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є необґрунтованими. Крім того, судом розраховано три проценти річних та інфляційні втрати, виходячи із кредитної заборгованості у розмірі 25 183,95 грн. за період з 13.12.2017 року (тобто з наступного дня після спливу визначеного договором строку кредитування) по 29.09.2020 року (в межах заявлених вимог). Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності судом установлено, що предметом позову у даній справі є стягнення не періодичних платежів по кредиту, а заборгованості за тілом кредиту, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2020 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого закінчився 12 грудня 2017 року, а тому ним не пропущено строк звернення до суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Шершень Ю.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незважаючи на подане представником відповідача до ухвалення рішення у справі клопотання про застосування строку позовної давності, суд з порушенням вимог ст. 267 ЦПК України ухвалив рішення, яким стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, інфляційні втрати та 3% річних. При цьому, судом не застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, згідно якого, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Зазначає, що сторони договору про надання споживчого кредиту встановили як строк дії договору – до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 12.12.2017 р., тому, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду лише 10.11.2020 року, то відповідно вимоги про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за тілом кредиту (стягнення щомісячних платежів, з встановленим строком повернення відповідно до додатку 1 за період з січня 2015 року по вересень 2017 року) у розмірі 23 714,45 грн. заявлені з пропуском строку позовної давності. Вважає, що суд помилково пов`язує закінчення строку кредитування з початком перебігу позовної давності для стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанці повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПраймАльянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається. 

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 12.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №2009924807, що підтверджується копіє договору, копією графіку платежів (а.с. 4-5).
Відповідно до п. 1.1. договору банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: на погашення боргових зобов`язань 24 280,00 грн; на сплату комісії за оформлення кредиту 2 549,40 грн, загальна сума кредиту 26 829,40 грн; цільове використання кредиту – на погашення боргових зобов`язань за кредитним договором №2003242135; строк кредиту – 36 місяців, з 12 грудня 2014 р. по 12 грудня 2017 р.; розмір процентної ставки – 0,01%.

Згідно з п.1.3.1. договору датою надання кредиту позичальнику є дата підписання позичальником даного договору.

Відповідно до п.1.4.1. договору позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше 12.12.2017 р.

Згідно п.1.4.2 договору сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів.

13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «ВТБ Банк» передає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитними договорами. Факт прийняття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014 року підтверджується реєстром прав вимоги № 1 до ОСОБА_1 про відступлення права вимоги, актом приймання-передачі документації (а.с. 6-11).

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, згідно п. 1.3. якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» одержав право замість ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та, не виключаючи штрафні санкції та пені, передбачені кредитним договором, включаючи кредитний договір, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру боржників та копією витягу з акту приймання-передачі документації боржників, що є додатком до договору факторингу (а.с. 12-18).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.09.2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №2009924807 від 12.12.2014 на загальну суму 32 949,38 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 25 183,95 грн.; заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України – 7 765,43 грн.

Суд першої інстанції встановив, що, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, по справі доведено факт наявності кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк».

Судом першої інстанції встановлено, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

З огляду на вказані норми права, суд визнав, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Посилання відповідача у своєму відзиві на позовну заяву на те, що внаслідок неотримання нею повідомлення про заміну кредитора вона не має зобов`язань по сплаті заборгованості за кредитним договором безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки матеріалами справи встановлено, що погашення заборгованості первісному кредиторові після передачі прав вимоги відповідач також належним чином не проводила.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 183,95 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення із відповідача інфляційних витрат та 3% річних, суд першої інстанції встановив наступне.

Пунктами 1.4.2.,1.4.3. кредитного договору № 2009924807 від 12.12.2014 передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком і відповідно до п. 1.4.1. договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 12.12.2017 року.

Із пункту 1.4.6. цього договору вбачається, що сторони домовилися, що графік є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 4).

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до матеріалів позову надав графік платежів по спірному договору (а.с. 5).

Також позивачем надано розрахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції за період з 01.09.2017 р. по 29.09.2020 р.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, згідно якого їй було надано кредит строком до 12 грудня 2017 р. Заборгованість за тілом кредиту становить 25 183,95 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції розрахував три проценти річних та інфляційні втрати, виходячи із кредитної заборгованості у розмірі 25 183,95 грн. за період з 13.12.2017 року (тобто з наступного дня після спливу визначеного договором строку кредитування) по 29.09.2020 року (в межах заявлених вимог). За вказаний період три проценти річних на суму заборгованості 25 183,95 грн. становлять 2 113,91 грн., інфляційні втрати – 4 160,39 грн. (індекс інфляції склав 116,52).

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог, то суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення не періодичних платежів по кредиту, а заборгованості за тілом кредиту, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2020 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого закінчився 12 грудня 2017 року, а тому ним не пропущено строк звернення до суду.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно умов договору про надання споживчого кредиту №2009924807 від 12 грудня 2014 рокусторони встановили як строк дії договору – 12 грудня 2017 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 12 грудня 2017 року (а.с. 4).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено відповідною календарною датою (а.с. 5).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 1.4.5.) платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту в розмірі, вказаному в графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дати платежів у складі суми платежу за розрахунковий період. Графік платежів є додатком №1 та невід`ємною частиною даного договору та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається в графіку платежів.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У зв`язку з наведеним висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з визначеної судом дати закінчення дії кредитних договорів і відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованих на час звернення до суду платежів ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

За таких обставин, з урахуванням позовної давності, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» підлягає стягненню залишок заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 347,58 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з матеріалів справи позивач ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» при зверненні до суду першої інстанції сплатив 2 102 грн судового збору (а.с. 26, 28).
Відповідач ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою сплатила 3 153 грн. (а.с. 139а, 144). Крім того, 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16, а також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №925/1090/18.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надано наступні докази: копію акту прийому-передачі виконаних робіт згідно договору від 23.02.2021 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 про сплату авансу у розмірі 4 000 грн., додаток до договору про надання правничої допомоги від 25.02.2021 року.

Дослідивши подані документи, апеляційним судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Шершень Ю.С. правничої допомоги відповідачу ОСОБА_1 . Водночас, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд відзначає, що до судових витрат на правничу допомогу необхідно віднести 4 000 грн., що підтверджені наданою квитанцією.

При ухваленні нового рішення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягали б стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволених вимог – 613,80грн. (2102*29,2%), а з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 – відповідно 5 064,30 грн. ((3153+4000)*70,8%).

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, шляхом проведення взаємозаліку в частині понесених сторонами спору судових витрат у справі, підлягають стягненню з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 4 450,5 грн. (5 064,30 грн. - 613,8 грн.).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 2, 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 2, 3, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПраймАльянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат – скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПраймАльянс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 347,58 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 4 450,50 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

В іншій частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2021 року – залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       
       Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                        О. А. Лобов                 В. М. Триголов