ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/11674/20 пров. № А/857/8321/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань -                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року про закриття провадження (головуючий суддя: Коморний О.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , Громадської організації «Народна дія Львів» до Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації Управління охорони об`єктів культурної спадщини, Винниківська міська рада, Львівська міська рада, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Львівідеалбуд» про визнання протиправними дій, скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 , 09.12.2020 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними, незаконними дії виконавчого комітету Винниківської міської ради і скасувати рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради, яким затверджено містобудівні умови та обмеження MU01:8511-1055-0175-8603 № 550 від 28.11.2019.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що на території житлового району, в якому проводиться забудова, знаходяться садибні будинки, в одному з яких проживає позивачка. Зазначає, що вказана забудова, істотно впливає на її права і умови життя, оскільки будівництво зумовлює вібрації, шуми пил та порушує її культурні права, а також соціальні права на безпечні і надійні інженерні мережі, санітарну безпеку.
Ухвалою  Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року закрито провадження у справі.
Із цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та  процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач проігнорував і порушив публічні і приватні права широкого кола осіб, що чітко підтверджує публічно-правовий характер спору.
Третя особа Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Львівідеалбуд», 11.05.2021 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду без змін.
Позивачка ОСОБА_1 та представники Громадської організації «Народна дія Львів» Біликівська А.Р., Дацко О.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Львівідеалбуд» Стасишин Р.М., у судовому засіданні, апеляційну скаргу не визнав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.
Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , представників Громадської організації «Народна дія Львів», представника Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Львівідеалбуд» перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з таких мотивів.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі фактично оспорюють, видані третій особі, містобудівні умови та обмеження, які є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки в першу чергу для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. 
Оскільки, спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які, на думку позивачів, порушують права ОСОБА_1 на збереження повноцінного життєвого середовища і умов життєдіяльності. Отже, вимоги про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінський функцій.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 813/3685/14.
Пунктом 8 ч. 1  ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2021 № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI)  визначено, що під містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) слід розуміти документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
У  статті 29 цього Закону  визначено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника,
Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника
Порядок отримання дозволу на виконання будівельних робіт, підстави для відмови у його отриманні, а також підстави для анулювання визначені  статтею 37 Закону № 3038-VI.
У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 справа № 810/726/18, на підставі    аналізу норм  Закону № 3038-VI, сформований правовий висновок, згідно із яким    містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень При цьому, невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.
Водночас  статтею 6 Закону № 3038-VI  передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у  статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність».
До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
У свою чергу, відповідно до положень  статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність»  до уповноважених органів містобудування та архітектури належать, зокрема, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.
Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до  Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»  (далі - Закон № 280/97-ВР).
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені  Законом № 280/97-ВР.
Пунктом 34 ч. 1  ст. 26 Закону № 280/97-ВР  установлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин.
Конституційний Суд України у справі № 7-рп/2009 (Рішення від 16.04.2009) дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.
Отже, органи місцевого самоврядування у спірних (конкретних) правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачі у позовній заяві покликаються на невідповідність оскаржуваного рішення вимогам  Закону № 3038-VI, Земельного кодексу України, які в першу чергу захищають умови життєдіяльності людини, забезпечують захист територій, а тому, у розглядуваному спорі, ознаки приватноправового характеру, що підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, відсутні.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду у справі № 320/5710/20 від 15.02.2021.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковими та передчасними висновки суду першої інстанцій про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні      правовідносини, які склались між учасниками цієї справи стосуються оскарження фізичною особою (членом територіальної громади) та громадською організацією, законності рішеня органу місцевого самоврядування щодо забудови земель територіальної громади.    
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при закритті провадження допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду цієї справи.
Керуючись ст. ст. 310, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду  від 30 березня 2021 року про закриття провадження у справі № 380/11674/20 - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 12.05.2021.