ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5129/21 Справа № 216/4597/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
треті особи: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною відповідачаОСОБА_2 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року, ухваленого суддею Бутенко М.В. місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового відсутні), -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, який згодом був уточнений. 
24 квітня 2017 року по вищевказаній справі було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого вимоги позивача задоволенні частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 75 744 грн. 61 коп., моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн. та судовий збір у розмірі 1 001 грн. 05 коп. 
29 серпня 2017 року від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли заяви про перегляд заочного рішення. 
03 вересня 2018 року рішення суду від 24 квітня 2017 року скасовано та справу призначено до розгляду.
Уточнена позовна заява обґрунтована тим, що 05 вересня 2014 року о 16.00 годині водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вул. Нікопольське шосе та вул. Артеменко в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, при виникненні перешкоди, не вчинив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Деу Сенс», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, який після зіткнення виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Опель Віваро», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 . 
Внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_4 , автомобілі отримали механічні пошкодження. Однак автомобіль «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , останньому не належить, а є власністю ОСОБА_3 і використовується ОСОБА_4 як експедитором у приватного підприємця ОСОБА_2 . 
Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме зазначеної ДТП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк шість місяців. 
Внаслідок ДТП йому як власнику автомобіля «Деу Сенс», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдано матеріальної шкоди, розмір якої згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 27 лютого 2015 року № Д34/02/15 становить 74 296 грн. 61 коп. 
Крім того, він поніс витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 1 200 грн. та на виготовлення копій висновку цього дослідження в розмірі 250 грн. 
Також він вважає, що з вини відповідачів йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 4 000 грн., виходячи з того, що з вини останніх належне йому майно зазнало пошкоджень, він був змушений змінити на деякий час повністю свій образ життя через відсутність автомобіля, у зв`язку з чим сильно хвилювався та страждав. 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 78 746 грн. 61 коп., моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. та судові витрати.
Повторним заочним рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 75 744 грн. 61 коп., яка складається з матеріальних збитків в результаті пошкодження автомобіля в розмірі 74 294,61 грн., вартості проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1200 грн., та вартості за виготовлення копій висновку автотоварознавчого дослідження в розмірі 250,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн. та судовий збір у розмірі 757,47 грн. 05 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим повторним заочним рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що оскаржуване заочне рішення вона не отримала, про його наявність дізналась з Єдиного державного реєстру судових рішень, що є порушенням норм ст.227 ЦПК України, також вказує, що копію рішення не отримував і її попередній представник ОСОБА_6 .
Вказує, що вона і її представник зявлялись в судові засідання і їй не зрозуміло, яким чином ухвалено заочне рішення.
Вказує, що ДТП сталаля 05.09.2014, а експертне авто-товарознавче дослідження проводилось 27.02.2015, тобто через півроку після події, що не було враховано судом. Наголошує на тому, що сторона позивача в судових засіданнях не заявляла клопотання про проведення експертного авто-товарознавчого дослідження, судом не зостановлювалась ухвала про проведення експертизи, тому незрозуміло, яким чином в матеріалах справи зявився даний висновок.
Відповідач вказує і на те, що завдана автомобілю позивача шкода дорівнює середньо ринковій вартості автомобіля марки Сенс.
ОСОБА_2 вважає, що дане дослідження не може прийматись до уваги, оскільки його висновок не відповідає дійсності. Вказує на порушення судом порядку отримання та доручення до справи доказів.
Окремо відповідач звертає увагу на те, що водій ОСОБА_4 не перебував і не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , керування автомобілем під час події ДТП відбувалося виключно на договірних відносинах (усна довіреність), а не в результаті здійснення трудової діяльності, у зв`язку з чим рішення суду безується не на належних доказах, а на припущеннях, що суперечить нормам, діючого процесуального законодавства. Надана третьою особою ОСОБА_4 довідка про те, що він є працівником ПП ОСОБА_7 та працює на посаді водія-експедитора є неналежним та недопустимим доказом, який не повинен був долучатися судом до матеріалів справи.
ОСОБА_2 наголошує на тому, що, зважаючи на те, що факт трудових відносин між відповідачем та винуватцем ДТП не встановлювався та не встановлений, а надання доказів у вигляді довідки з місця роботи не повинно прийматись судом до уваги, так як не має жодної юридичної сили, шкода завдана в результаті ДТП повина відшкодовуватись саме винуватцем ДПТ.
Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню. А рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 вересня 2014 року о 16.00 годині водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вул.Нікопольське шосе та вул. Артеменко в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, при виникненні перешкоди, не вчинив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Деу Сенс», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який після зіткнення виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Опель Віваро», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, яка була залишена без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Під час розгляду адміністративного матеріалу ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення правопорушення (а.с. 5-6, 7-8).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця ОСОБА_8 .
Згідно із висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 27 лютого 2015 року № Д34/02/15 сума матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля позивача становить 74 294 грн. 61 коп. (а.с. 50-84).
Вартість проведення авто-товарознавчого дослідження та виготовлення копій його висновку складає 1 200 грн. та 250 грн. відповідно.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 13 вересня 2013 року № АС/5388747, страховик ПАТ «УСК «Гарант-Авто (ліміт за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.) (а.с. 138).
Судом встановлено, що ні позивач ні відповідач не скористались правом звернення до страхових компаній.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих стронами по справі, виходив з того, що водій транспортного засобу "Форд-Транзіт", д/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 , на день даної ДТП був працівником ПП " ОСОБА_2 ", тому за приписами ст.1172 Цивільного кодексу України, відповідач ОСОБА_2 зобов`язана, сплатити/компенсувати позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля "ДЕУ СЕНС", д/н НОМЕР_2 , матеріальну шкоду, а саме 74294,61 грн. - матеріальний збиток внаслідок пошкодженого автомобіля, 1200 грн. вартість за проведення автотоварознавчого дослідження та 250 грн. вартість за виготовлення копій документів. та моральну шкоду. 
Однак колегія суддів не може в повному обсязі погодитись із висновками суду першої інстанції, викладеними у судовому рішенні, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Між тим, ухвалене у даній справі судове рішення не можна визнати законним з огляду на порушення судом першої інстанцій норм процесуального права.
Виходячи з приписів ст.4 ЦПК України, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Так, відповідно до ч.1 та 2 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Згідно з пунктами 9.1, 9.2, 9.4 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
За нормами статті 29, зазначеного вище закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Матеріалами справи встановлено, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить відповідачу ОСОБА_3 і, який був забезпечений страховим полісом АС/5388747 від 13.09.2013.
Страховиком забезпеченого транспортного засобу була третя особа Приватне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто».
Відповідно до Полісу, сума страхового ліміта за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000 грн. франшиза 0 грн. (а.с.138 т.1). 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).
Як зазначалось вище, судом встановлено, що ні позивач ні відповідачі не звертались до страхових компаній.
Отже у даному випадку суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є третя особа – страховик відповідача, а самеПриватне акціонерне товариство «УСК «Гарант-Авто», і тільки у разі недостатності страхового ліміту, різницю між між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, потерпілому повинен відшкодувати страхувальник забезпеченого транспортного засобу.
Таким чином, пред`явлення позову до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є передчасним.
Отже колегія суддів вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.
Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).
Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що в порушення наведених вище правових норм, суд першої інстанції стягнув матеріальні збитки з неналежного відповідача ОСОБА_2 .
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 642/6181/16-ц, висловленого у постанові від 29 серпня 2019 року.
Позивач не позбавлений можливості, визначившись з належним колом відповідачів, звернутися до них з відповідним позовом.
Отже, з урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув справу по суті до неналежного відповідача, а апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову належало відмовити. 
Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі з підстав подання позову до неналежного відповідача.
Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки судом апеляційної рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, витрати понесені позивачем при поданні позову до суду покладаються на позивача, а судові вітрати понесені відповідачем при подачі апеляційної скарги в розмірі 1362 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 05 грудня 2019 року скасувати ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «УСК «Гарант-Авто» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання:  АДРЕСА_1  на користь ОСОБА_2 ,яка зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362 грн. (одна тисяча триса шістдесят дві гривні). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: