20.05.21
22-ц/812/950/21
Провадження № 22-ц/812/950/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                   справа № 489/3514/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення (виклику) сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення додаткових витрат на дитину
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 15 лютого 2021 року суддею Рум`янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 15 березня 2021 року ),
У С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Позивачка зазначала, що вона з ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано у 2016 році, син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Аліменти на сина в розмірі 1200 грн., стягнуті за судовим рішенням, ОСОБА_2 не сплачує. За період 2017-2019 років вона також понесла 110 857 грн. додаткових витрат на утримання сина, а саме витрати на його подорож до ОСОБА_4 ( 76 734 грн.), супровід дитини (3392 грн.), придбання мобільних телефонів (6466 грн., 8500 грн.), годинника (1238 грн.), фізично-оздоровчі послуги (3510 грн., 3095 грн., 1420 грн.), відвідування освітнього центру (650 грн., 650 грн., 650 грн.), курсів по підготовці до ЗНО (3900грн., 1300грн.) та купівлю ліків (772 грн.).
Посилаючись на рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини та створення гідних умов для його фізичного, розумового, духовного та соціального розвитку, а також положення статті 185 СК, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача 55 428 грн. додаткових витрат.
Відповідач ОСОБА_2 своєї позиції щодо позовних вимог не повідомив.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовлено. 
Судове рішення мотивовано тим, що позивачка не довела наявність особливих обстави, які закон позв`язує з правом на відшкодування додаткових витрат, які передбачувані або фактично понесені тим з подружжя, з ким проживає дитина. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Апелянт не погодилась з оцінкою суду факту понесення нею додаткових витрат на сина, та зазначала, що всі витрати обґрунтовані та документально підтверджені. Водночас ОСОБА_2 не довів неспроможності приймати участь у додаткових витратах на сина.
Правом відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( стаття 8 Закону «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з вимогами частин 1,2 статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.
Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.
Тому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зазначив, що положення статті 185 СК стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц та від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року до 05 жовтня 2016 року (а.с.6), та є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1200 грн. щомісячно з подальшою індексацією цієї суми, починаючи з 13 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 71).
У період 2017-2020 років ОСОБА_1 витратила на подорож сина до ОСОБА_4 76734 грн. (вартість квитка) та 3392 грн. (вартість квитка на супровід дитини) (а.с.18-24); придбала мобільний телефон марки Samsung вартістю 6466 грн., годинник вартістю 1238 грн.; мобільний телефон марки Aple iphone вартістю 8500 грн. (а.с.16,17); витратила 8025 грн. на фізично – оздоровчі послуги (а.с.15-16), а також на відвідування сином освітнього центру «Аріадна» (курси по підготовки до ЗНО) – 1950 грн., 3900 грн. та 1300 грн. (а.с.13,15,16). на придбання ліків 772 грн.(а.с.14).
Проте, будь-яких доказів того, що за станом здоров`я ОСОБА_5 потребував фізично-оздоровчих заходів (і яких саме) або проходження лікування з застосуванням лікарських препаратів (витяги з історії хвороби, медичні рекомендації, висновки медичних комісій тощо), матеріали справи не містять.
Не обґрунтована позивачкою у позовній заяві і необхідність платних послуг освітнього центру «Аріадна». 
Встановити характер таких послуг, зумовлення їх особливими обставинами та характер цих обставин з наданих доказів неможливо.
Не можуть вважатись зумовленими особливими обставинами і витрати ОСОБА_1 на подорож дитини та супровідної особи до ОСОБА_4 , а також грошові витрати та гаджети та годинник.
Узгодження з ОСОБА_2 можливості виїзду сина до ОСОБА_4 не може бути достатньою підставою для стягнення з нього половини вартості витрат на поїздку, як викликаною особливими обставинами.
Встановивши характер витрат позивачки та оцінивши надані докази, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 не довела, що ці витрати викликані особливими (істотними) обставинами та є дійсно необхідними для розвитку певних здібностей дитини, а тому є додатковими витратами у розумінні положень статті 185 СК.
Висновки суду щодо характеру таких витрат та можливості застосування до них положень зазначеної норми викладені у мотивувальній частині судового рішення.
Посилання апелянта на те, що понесення витрат в розмірі 110 857 грн. доведені нею документально не можуть бути достатньою підставою для примусового стягнення їх частки з батька, оскільки, як зазначено вище, поряд з фактом здійснення витрат позивачка має довести характер обставин (особливі, істотні), які їх зумовили.
Таке твердження пов`язане з помилковим тлумаченням підстав застосування правил статті 141 та 185 СК.
Недоведеність особливих обставин, як підстав для застосування правил статті 185 СК, позбавило суд необхідності встановлювати спроможність відповідача у зв`язку з сімейним або матеріальним становищем нести додаткові витрати. Такі обставини мають правове значення лише при доведеності підстав для покладення на батьків обов`язку нести певні додаткові витрат.
Інших доводів, які би свідчили про порушення судом норм сімейного або процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову апеляційний суд не вбачає.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2021 року залишити без змін 
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова
Судді:                                                В.В.Коломієць 
Н.О.Шаманська
---------------------------------
повну постанову складено 20 травня 2021 року