Ухвала
 
04 червня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 760/18750/19 
провадження № 61-5277ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мірошник Сергій Борисович, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Київське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Підприємства об`єднання громадян «Київське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мірошник С. Б., на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мірошник С. Б., на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, залишено без руху для визначення поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року і постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження, надання касаційної скарги (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, сплати судового збору. 
 
У травні 2021 року до суду на виконання ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2020 року від ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мірошник С. Б., надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, квитанція про сплату судового збору, пояснення щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, в яких також зазначено, що підставою касаційного оскарження заявник вважає пункт 1 та пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
Заявник вказує, що копію постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року вона отримала лише 12 січня 2021 року, а до Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з метою надання правової допомоги звернулася раніше - 17 грудня 2020 року, тобто протягом встановлено ЦПК України строку на касаційне оскарженнярішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року. Адвоката їй було призначено 30 грудня 2020 року. Про дату отримання оскаржуваних рішень саме 12 січня 2021 року свідчить надана ОСОБА_1 разом з касаційною скаргою фотокопія довідкового листа цієї справи з відміткою про їх отримання. ОСОБА_1 вважає, що пропуск строків на касаційне оскарження вказаних судових рішень пропущений не нею, а посадовими особами та адвокатами Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. На підставі зазначеного  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
 
Дослідивши заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мірошник С. Б., щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень, суд доходить до висновку,що з вищезазначеного неможливо констатувати поважність причин пропуску строку звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року лише 30 березня 2021 року, оскільки копії оскаржуваних рішень заявник отримала 12 січня 2021 року. 
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) та відсутність висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
Разом з тим, Верховний Суд встановив, що заявник лише узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а практика, яку вказує заявник, не є релевантною, оскільки стосується інших спірних правовідносин. 
 
Зазначене вказує на неналежне правове обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року. 
 
Таким чином, касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мірошник С. Б., підлягає поверненню.
 
Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мірошник Сергій Борисович, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Київське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            Ю. В. Черняк