ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16678/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу                     Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року (головуючий суддя – Захарчук-Борисенко Н.В.)  в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про                                                             визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – Відповідач), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоодержаної суми пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплати ОСОБА_1 недоодержаної суми пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємцю та члену його сім`ї.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , якому була призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. На момент смерті чоловіка Позивача, тобто на 07.12.2019, залишились неодержані суми пенсійних виплат. У зв`язку з відсутністю злагодженості між діями державних органів в частині віднесення чи не віднесення недоотриманих сум пенсії померлого чоловіка до складу спадщини, введення карантинних обмежень та обмеженою роботою під час карантину нотаріуса та відділу пенсійного фонду, Позивач фактично пропустила строк звернення за виплатою недоотриманих чоловіком сум пенсії, але це сталося виключно з поважних та незалежних від неї причин.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.38-42).
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоодержаної суми пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплати ОСОБА_1 недоодержаної суми пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що Позивач своєчасно вжив заходів для отримання інформації про порядок звернення для отримання нарахованих сум пенсій її померлого чоловіка шляхом звернення до нотаріального органу, а Відповідач надав нотаріусу належну інформацію тільки вже після спливу шести місяців з дня смерті особи, позбавлення Позивача права на одержання цих сум через незначне порушення шестимісячного терміну подання відповідної заяви, є протиправним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що діючим законодавством не передбачена виплата недоотриманої пенсії у випадку звернення із відповідною заявою після закінчення 6 місяців після смерті незалежно від причин пропуску строку.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.
31.01.2020 Позивач звернулась до Першої криворізької державної нотаріальної контори з відповідною заявою, на підставі якої було заведено спадкову справу № 65437581.
01.07.2020 державним нотаріусом Шабліян Є.М. Першої криворізької державної нотаріальної контори отримано лист від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 0400-0302-6/45594 від 19.06.2020, в якому роз`яснювалось, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ суми пенсій, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечують пенсію у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на оскарження цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
17.10.2020 Позивач звернулась до Відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого чоловіка та розміром сум які є неодержані за життя ОСОБА_2 ..
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.11.2020 №21708-21758/С-03/8-0400/20, Позивачу було повідомлено про відсутність правових підстав для виплати неодержаних сум пенсії на підставі ст. 61 Закону України № 2262-ХІІ, оскільки пропущений шестимісячний строк після смерті пенсіонера. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, померлий чоловік Позивача отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII): суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
ОСОБА_1 на день смерті свого чоловіка проживала разом із ним, що підтверджено довідкою виданою виконавчим комітетом Центрально-Міської районної у місті ради від 12.10.2020 за № 5264.
Отже, оскільки Позивач був членом сім`ї померлого пенсіонера і на день смерті проживав разом з ним, він відповідно до вимог ст. 61 Закону №2262-XII має право на одержання нарахованих, але невиплачених померлому пенсіонеру сум.
Проте, Відповідач відмовив Позивачу у виплаті недоотриманої її чоловіком пенсії, оскільки сплив шестимісячний термін з дня смерті останнього для звернення за такою виплатою.
Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, Позивач приймав активні дії для отримання сум нарахованої, але невиплаченої пенсії.
Судом встановлено, що в межах шестимісячного строку після смерті чоловіка, Позивач звернулась до Першої криворізької державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини (спадкова справа № 65437581 від 31.01.2021). 
01.07.2020 державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. був отриманий лист від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області № 0400-0302-6/45594 від 19.06.2020, в якому роз`яснювалось положення ст. 61 Закону України №2262-XII
Після отримання цієї інформації Позивач 17.10.2020 Позивач самостійно звернулась до Відповідача з письмовою заявою в якій просила повідомити, яка грошова сума пенсії залишилась неодержаною за життя ОСОБА_2 , з одночасним наданням розрахунку, просила виплатити суми пенсій неодержаних її чоловіком у зв`язку зі смертю.
Листом від 06.11.2020 № 21708-21758/С-03/8-0400/20, Позивачу було повідомлено про відсутність правових підстав для виплати відкладеної пенсії на підставі ст. 61 Закону України № 2262-ХІІ, оскільки пропущений шести місячний строк після смерті пенсіонера.
Відповідь на питання розміру грошової суми пенсії Позивачу не надано.
Отже, Позивачем вживались необхідні заходи для встановлення підстав для звернення до Відповідача із заявою про виплату їй коштів у шестимісячний строк, однак у зв`язку з тим що орган нотаріату звернувся до пенсійного органу з пропуском шестимісячного строку, що не залежало від Позивача остання була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про порядок виплати сум нарахованої пенсії та подати відповідну заяву до Пенсійного фонду в межах шестимісячного строку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Позивач своєчасно вжив заходів для отримання інформації про порядок звернення для отримання нарахованих сум пенсій її померлого чоловіка шляхом звернення до нотаріального органу, а Відповідач надав нотаріусу належну інформацію тільки вже після спливу шести місяців з дня смерті особи, позбавлення Позивача права на одержання цих сум через незначне порушення шестимісячного терміну подання відповідної заяви, є протиправним.
Судом також враховано, що згідно вимог ч. 2 ст. 55 №2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
В той же час, у даному випадку відсутня бездіяльність Відповідача щодо відмови Позивачу у виплаті недоодержаної суми пенсії її померлого чоловіка, оскільки пенсійним органом було вчинено активні дії, а саме надано відповідь від 06.11.2020 за № 21708-21758/С-03/8-0400/20, у якій було повідомлено Позивача про підстави відмови.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 18 лютого 2021 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі №160/16678/20 -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов