П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 489/901/20	
Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д..
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції та інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Харламова Олександра Володимировича Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Харламова Олександра Володимировича Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Харламова Олександра Володимировича Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 329020 від 06.02.2020.
В обґрунтування позову вказав, що постанова не містить посилань на належні та допустимі докази, дослідженні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема: докази, що саме позивач є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 140 КУпАП; докази того, що саме позивач у відповідності до посадової інструкції та як виконуючий обов`язки керівника організації, є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами ч. 1 ст. 140 КАС України (які саме обов`язки, що стосуються нагляду за експлуатацією автомобільної дороги М-14, визначенні посадовою інструкцією не виконанні позивачем в період виконання ним обов`язків начальника Служби, внаслідок чого було складено постанову); докази наявності обов`язку та повноважень у Служби автомобільних доріг у Миколаївській області здійснювати роботи по експлуатаційному утриманню за частиною шляхової мережі автодороги М-14; докази наявності (відсутності) замовлень Службі автомобільних доріг у Миколаївській області, на виконання ремонтних робіт М-14 та докази невиконання таких замовлень через бездіяльність позивача; наявності або відсутності договору про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення, зокрема М-14; докази в підтвердження статусу шляхової мережі автодороги М-14.
Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасована постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 329020 від 06.02.2020, про накладення адміністративного стягнення за ч. 1ст. 140 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн. та закрито справу про адміністративне правопорушення.
В решті відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням. Департамент патрульної поліції та інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Миколаївській області старший лейтенант поліції Харламов Олександр Володимирович Департаменту патрульної поліції подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти зазначають про неврахування судом першої інстанції наданих відповідачами належних та допустимих доказів на підтвердження вчиненого позивачем правопорушення.
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що за змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.02.2020 року, серія ДП18 №329020, вбачається, що 27.01.2020 року об 11 год. 00 хв., ОСОБА_1 будучи відповідальною посадовою особою за утримання автомобільної дороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», порушив вимоги правил, норм та стандартів ДСТУ 3587-97 пунктів 3.1.1, 3.1.2, 3.5.2, 3.5.6, що виразилось у наявності вибоїн дорожнього покриття, напливів, відкритих швів шириною більше ніж 2 см, зруйнованих металевих бар`єрних огороджень, чим порушив вимоги пункту 1.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 , який є посадовою особою Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він відповідно до встановлених обставин не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, так як згідно умов договору № 1-Б від 04.03.2019 року експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення в Миколаївській області передано Миколаївському облавтодору.
Відповідно до статті 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Апеляційний суд зазначає, що  при винесені оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення апелянтом не було з`ясовано чи підлягає позивач адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.10, 11 КУпАП).
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
В ході дослідження матеріалів справи апеляційний суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, сукупність яких свідчила б про безумовне порушення саме позивачем п.1.5 Правил дорожнього руху, про що зазначено у постанові серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року.
При цьому апеляційний суд зазначає, що сама постанова серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року, не є безумовним доказом скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.
Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На переконання судової колегії, оскаржуване в межах даної справи рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2020 року зазначеним вимогам закону не відповідає.
Так, відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Так, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року, не містить посилань на належні та допустимі докази, дослідженні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема:
- докази, що саме позивач є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 140 КУпАП, та яке мало місце 27.01.2020 року на Автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ»  (на м. Таганрог), км. 139+716 – км. 177+303 у Миколаївській області;
- докази того, що позивач у відповідності до посадової інструкції та як виконуючий обов`язки керівника установи, є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами ч. 1 ст. 140 КАС України (які саме обов`язки, що стосуються нагляду за експлуатацією Автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ»  (на м. Таганрог), км. 139+716 – км. 177+303 у Миколаївській області, визначенні посадовою Інструкцією не виконані позивачем в період виконання ним обов`язків начальника Служби, внаслідок чого було складено постанову серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року);
- докази наявності обов`язку та повноважень у Служби автомобільних доріг у Миколаївській області здійснювати нагляд за частиною шляхової мережі автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» (на м. Таганрог), км. 139+716 – км. 177+303 у Миколаївській області;
- докази наявності (відсутності) замовлень Службі автомобільних доріг у Миколаївській області, на виконання ремонтних робіт Автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ»  (на м. Таганрог), км. 139+716 – км. 177+303 у Миколаївській області та докази невиконання таких замовлень через бездіяльність позивача;
- наявності або відсутності договору про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення, зокрема Автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ»  (на м. Таганрог), км. 139+716 – км. 177+303 у Миколаївській області;
- докази в підтвердження статусу шляхової мережі Автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ»  (на м. Таганрог), км. 139+716 – км. 177+303 у Миколаївській області останньої.
З огляду на наведені вище норми чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, в призмі встановлених обставин справи та наявних матеріалів справи, апеляційний суд вважає, що, а ні висновки суду першої інстанції, а ні доводи та заперечення відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не підтвердженні належними та достатніми доказами, які були покладені в основу оскаржуваного позивачем рішення – постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року .
Етап зібрання доказів, зокрема у справі про адміністративне правопорушення, в підтвердження наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем проігноровано, на що не звернув уваги під час розгляду справи суд першої інстанції.
В той же час, наведене вище, дає підстави апеляційному суду стверджувати про передчасність висновків суду першої інстанції в даній справі, оскільки матеріали справи не містять доказів усунення судом першої інстанції прогалин в доказовій базі даної справи. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили обґрунтованість висновків про наявність підстав для винесення постанови серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року.
У справі “Карелін проти Росії” (“Karelin v. Russia”, заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. За логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Отже, апеляційний суд звертає увагу на те, що якщо уповноваженим органом не обґрунтовано підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного здобуття доказів вини особи.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог в частині скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року з підстав відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що прийняття рішення шляхом направлення справи на новий розгляд до компетентного органу не суперечитиме вимогам ч.2 ст. 272 КАС України, оскільки зазначена норма забороняє повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно п. 4 ч. 1, ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 72-78, 242, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції – задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2020 року у справі №489/901/20 – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Скасувати постанову серії ДП 18 №329020 від 06.02.2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1ст. 140 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 г
Справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції.
В задоволені решти вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 18.05.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.