ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р.	Справа № 520/16893/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 р. (ухвалене суддею Бабаєвим А.І., повний текст якого складено 25.02.2021  р.)  по справі № 520/16893/2020
за позовом     ОСОБА_1      
до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в якому з урахуванням уточнень, просила: визнати протиправним та скасувати рішення від 21.10.2020 р. (протокол від 21.10.2020 р. № 4) Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яка створена та діє на підставі наказу Офісу Генерального прокурора № 425 від 10.09.2020 р., про відмову в задоволенні заяви заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1 від 19.10.2020 р. про перенесення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у зв`язку з хворобою; зобов`язати Четверту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яка створена та діє на підставі наказу Офісу Генерального прокурора № 425 від 10.09.2020 р. або відповідні кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, призначити новий час (дату) складання відповідного іспиту для заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області ОСОБА_1 (посвідчення № 041442); визнати протиправним та скасувати рішення № 20 від 24.11.2020 р. Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яка створена та діє на підставі наказу Офісу Генерального прокурора № 425 від 10.09.2020 р., про неуспішне проходження заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення № 20 від 24.11.2020  р. Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 р. та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України “Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”, "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", Закону України "Про прокуратуру", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивачою подано до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до   ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що   позивачка проходить службу в органах прокуратури.
ОСОБА_1 включено до групи прокурорів та призначено іспит на 21.10.2020 р.
Позивачка проходила процедуру іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
ОСОБА_1 звернулася до Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) із заявою від 21.10.2020 р. про зарахування наданої відповіді, а також повідомила про передчасне завершення системою тестування. Також, позивачкою додано заяву від 19.10.2020 р. про перенесення іспиту, у зв`язку з хворобою.
В протоколі Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 21.10.2020 р. № 4 зазначено, що заява від 19.10.2020 р. до четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевим) не надходила, подана до кадрової комісії 21.10.2020 р. після завершення тестування. Також, згідно протоколу Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 21.10.2020 р. № 4, за результатами тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 отримано 69 балів, вважає одне із тестових питань та відповіді на нього некоректно сформульованими, а також передчасним завершенням системою, на її думку, тестування. Зазначено, що доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, вирішено, відхилити вказані заяви.
24.11.2020 р. Четвертою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення № 20 про неуспішне проходження заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
У вказаному рішенні зазначено, що керуючись пунктами 13, 17 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури”, пунктами 6, 8 розділу І, пунктами 4, 5 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2020 р. № 221, враховуючи, що заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрала 69 балів, що є менше встановленого пунктом 4 розділу ІІ Порядку прохідного балу (70) для успішного складання іспиту, вона не допускається до проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички та припиняє участь в атестації. Крім того, в рішенні вказано, що заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області ОСОБА_1 неуспішно пройшла атестацію.
Позивачка, вважаючи оскаржувані рішення протиправними, звернулася до суду з цим позовом.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачкою рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення № 20 від 24.11.2020 р. Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1697-VII (в подальшому - Закон № 1697-VII).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону № 1697-VII, незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Статтею 7 Закону № 1697-VII визначено, що систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
Згідно із ч. 3 ст. 16 Закону № 1697-VII, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Відповідно до пп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 р. № 113-IX (в подальшому - Закон № 113-IX), прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із підстав, а саме: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Порядок проходження прокурорами атестації затверджено наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 р. № 221 (в подальшому - Порядок).
Відповідно до п. 1 розділу І Порядку, атестація прокурорів це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Згідно з п. 2 розділу І Порядку, атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.
Пунктом 5 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації визначено, що предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Відповідно до п. 6 розділу І Порядку, атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Відповідно до п. 4 розділу ІІ Порядку, прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.
Згідно із п. 5 розділу ІІ Порядку, прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Судовим розглядом встановлено, що 24.11.2020 р. Четвертою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення № 20 про неуспішне проходження заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
У вказаному рішенні зазначено, що за результатами тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 отримано 69 балів.
Відповідно до п. 3, п. 4 Порядку, тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів. Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.
Отже, на думку Комісії, позивачу для успішного складання вищевказаного іспиту не вистачило одного балу, тобто однієї правильної відповіді на питання.
Судовим розглядом встановлено, що до проведення іспиту не затверджено переліку вірних відповідей до переліку питань, за якими планувалось провести іспит, та відповідно такого переліку вірних відповідей не було оприлюднено.
З переліку питань, за яким позивачка складала іспит, зокрема містилося питання – “В яких нормативно-правових актах НЕ закріплюються правові засади діяльності Державного бюро розслідувань?”.
При цьому, до вказаного питання було наведено варіанти відповідей, а саме: - “в Конституції України; міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в Законі України “Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”; в Законі України “Про державне бюро розслідувань”.
Тобто, у вказаному переліку запропонованих відповідей зазначено чіткі назви нормативно-правових актів, крім варіанту відповіді – “міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України”, яка є лише загальною назвою документа та не може давати можливість врахувати при відповіді на питання, зміст конкретного документу. Тобто, одна з відповідей чітко відрізнялась за викладом.
Отже, перелік запропонованих відповідей на вказане питання не може вважатись коректно складеним.
Зважаючи на зміст питання, наявність в переліку запропонованих відповідей, серед інших загальної назви - “міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України”, створює уявлення позивача про правильність відповіді, оскільки така загальна назва документа явно відрізняється від інших.
При цьому, на думку комісії, вірною відповіддю на вищевказане питання є – “в Законі України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”.
Зазначене питання викладено в наступній редакції – “В яких нормативно-правових актах НЕ закріплюються правові засади діяльності Державного бюро розслідувань?”.
Тобто, позивач мала вибрати із запропонованих відповідей нормативно-правовий акт, в якому не закріплюються правові засади діяльності Державного бюро розслідувань.
При цьому, частиною 1 статті 2 Закону України “Про Державне бюро розслідувань” визначено правові засади діяльності Державного бюро розслідувань та вказано, що Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.
Отже, за приписами вказаної норми правовими засадами Державного бюро розслідувань є те, що воно у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.
Згідно із ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України “Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”, Національне агентство взаємодіє з органами досудового розслідування, прокуратури та суду шляхом виконання звернень слідчого, детектива, прокурора, слідчого судді, суду з питань виявлення, розшуку, проведення оцінки та управління активами, а також щодо виконання рішень іноземних компетентних органів про накладення арешту та конфіскацію активів.
Згідно із ч. 3 ст. 25 Закону України “Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”, користувачами Реєстру є працівники Національного агентства, керівники прокуратур та органів досудового розслідування, прокурори, слідчі, детективи та інші уповноважені особи органів досудового розслідування, які виконують функції з інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів та ведення спеціальних обліків відповідно до законодавства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 38 Кримінального процесуального кодексу України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Досудове слідство здійснюють зокрема органи Державного бюро розслідувань.
Отже, вищевказаним Законом України “Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів” регламентовано, що Національне агентство взаємодіє з органами досудового розслідування та те, що користувачами Реєстру є працівники Національного агентства та керівники органів досудового розслідування, слідчі, детективи та інші уповноважені особи органів досудового розслідування.
Таким чином, у вказаному Законі викладено зокрема норми щодо можливості взаємодії органів досудового розслідування (Державного бюро розслідувань) з Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, що ч. 1 ст. 2 Закону України “Про Державне бюро розслідувань” могла бути розцінена позивачкою в якості правових засад діяльності Державного бюро розслідувань. Вказана обставина спонукала позивачку до висновку про невірність відповіді - “в Законі України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”.
Отже, однозначно стверджувати про існування у позивача можливості дійти висновку про вірність відповіді - “в Законі України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів”, не можливо.
З огляду на зміст питання - “В яких нормативно-правових актах НЕ закріплюються правові засади діяльності Державного бюро розслідувань?”, суд апеляційної інстанції вважає, що перелік запропонованих відповідей на нього, не був чітким та коректним, що завідомо позбавило позивачку змоги надати вірну відповідь.
Отже, висновок комісії про надання позивачкою однозначно невірної відповіді на вищевказане питання, на думку суду є необґрунтованим.
Разом з цим, позивачем на питання - “В яких нормативно-правових актах НЕ закріплюються правові засади діяльності Державного бюро розслідувань?” обрано відповідь – “міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України”.
Проте, на думку комісії, ОСОБА_1 надано невірну відповідь на вищевказане питання.
ОСОБА_1 подано до Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) заяву, в якій зокрема вказано про заперечення на набрану нею кількість балів та зауваження щодо вищевказаного питання.
В протоколі Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 21.10.2020 р. № 4 зазначено, що за результатами тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 отримано 69 балів, вважає одне із тестових питань та відповіді на нього некоректно сформульованими, а також передчасним, на її думку, завершенням системою тестування. Зазначено, що доводи ОСОБА_1 свого підтвердження не знайшли. Вказано, що вирішено відхилити вказану заяву.
Таким чином, Комісія, відхиляючи заперечення позивачки, не врахувала вищевказаних обставин щодо зазначеного питання, а саме: не проаналізувала зміст питань по відношенню до запропонованого переліку відповідей на нього та вірної, на думку комісії, відповіді.
Також, Комісією жодним чином не обґрунтовано вказаного рішення, зазначеного у протоколі від 21.10.2020 р. № 4.
Обґрунтування рішення кадрової комісії не дають змогу суду встановити, за якими конкретно критерієм останній не відповідає займаній посаді, дійсних підстав, обставин та мотивів виставлення кадровою комісією саме такої кількості балів.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Окрім того, виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що невиконання суб`єктом владних повноважень вимог законодавства в цій частині стосовно позивача призводить до втрати легітимності процедури проведення атестації відносно нього та, як наслідок, прийнятих за її результатами рішень.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішення № 20 від 24.11.2020 р. Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, підлягає скасуванню.
Відповідно до   ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга не містить жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст.    243, 308, 311, 316, 322, 325,  326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -    

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 520/16893/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.   

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  25.05.2021 р.