ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/652/15-ц	Головуючий у 1-й інстанції Шміло В.І. 	
Провадження № 22-ц/817/574/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 304090000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
Семанюк К.Ю., представника ОСОБА_1 та  
  представника ПАТ "Державний ощадний банк 
  України" 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року (ухвалене суддею Шміло В.І., дату складання повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 593/652/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного Товариства "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, та за зустрічним позовом третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:
       
       У травні 2015 року ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною 946400,00 грн.
       Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 29 липня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №108, згідно якого останньому було надано в кредит кошти в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних строком на 10 років. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 цього ж числа було укладено іпотечний договір , згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме : житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 192,2 кв.м., що за адресою : АДРЕСА_2 .
       Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2014 року стягнуто із останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 55131,50 дол. США. Посилаючись на те, що рішення суду ОСОБА_1 не виконує, заборгованість за кредитним договором станом на 12.05.2015 року становить 63478,25 дол. США, що еквівалентно 1305112,82 грн, з яких: 50470,93 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 3818,59 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 8422,45 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та 766,28 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату процентів, позивач просив в рахунок погашення вказаної суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.
       Рішенням Бережанського районного суду від 25 січня 2017 року позов задоволено. Вирішено:
       В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "Ощадбанк" за кредитним договором № 108 від 29.07.2008 року в сумі 63478 дол. 25 центів США, що еквівалентно 1305112 грн.82 коп., з яких : 50470 дол. 93 цента США - заборгованість за кредитним договором, 3818 дол. 59 центів США - заборгованість за відсотками, 8422 дол. 45 центів США, - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 766 дол. 28 центів США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, звернути стягнення на належне ОСОБА_2 та передане нею згідно Іпотечного договору від 29.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4304 нерухоме майно, а саме : житловий будинок АДРЕСА_1 , шляхом реалізації даного майна на прилюдних торгах за початковою ціною 946 400,00 грн.
       Відстрочити виконання рішення про звернення стягнення на належне ОСОБА_2 майно на період дії мораторію встановленого Законом України № 1304-УІІ від 03.06.2014 року.
       У квітні 2021 року з апеляційною скаргою на зазначене рішення звернувся ОСОБА_1 , в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Апелянт зазначив, що вказаним рішенням фактично збільшено його заборгованість за кредитним договором за рахунок нарахованої пені за невиконання зобов`язань за кредитним договором після припинення банком строку кредитування. Рішенням Бережанського районного суду від 24.11.2014 року визначено його заборгованість за кредитним договором у розмірі 55131,50 дол. США, а тому вона не підлягає збільшенню. Суд вирішував спір не залучивши його до участі в справі, чим порушив його права та не врахував його заперечення на позов. Про рішення суду він дізнався лише 05.05.2021 року.
       Вважає, що банк пропустив строк позовної давності звернення з позовом про звернення стягнення на майно, оскільки з претензії банку від 21.01.2011 року слідує, що з жовтня 2010 року позичальник не виконував належним чином своїх зобов`язань, претензію-попередження ОСОБА_2 вручив 27.06.2014 року, а з позовом звернувся лише у травні 2014 року по спливу 4,5 років з часу виникнення заборгованості.
       Також зазначив, що суд не правильно визначив початкову ціну предмета іпотеки, яка згідно договору іпотеки була встановлена в 969400 грн, а суд зазначив 949400 грн. 
       У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити посилаючись на те, заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 стягнута рішенням Бережанського районного суду від 24.11.2014 року, яке набрало законної сили, а розмір пені нараховано за кожен день прострочення виконання зобов`язання до його повного виконання на підставі статтей 549, 550, 551 ЦК України за період з 12.05.2012 року по 12.05.2015 року. Банк не пропустив строку звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позов до ОСОБА_1 було пред`явлено 02.09.2014 року, остання сплата ним відсотків мала місце 30.04.2015 року, а позов до іпотекодавця ОСОБА_2 пред`явлено 18.05.2015 року. Вказало, що ОСОБА_2 як сторона заперечуючи вимоги могла надати докази щодо реальної ринкової вартості майна, її доводи ґрунтуються на припущеннях. Вважають що апелянтом пропущено строк оскарження рішення суду, оскільки він оскаржував кредитний договір і у рішенні суду в цій справі зверталась увага на вказане рішення.
        В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що апелянт після судових процесів 2014 року з дружиною не проживає і про рішення суду дізнався у травні 2015 року, повного тексту рішення не отримував. Оскаржуване рішення порушує права ОСОБА_1 , оскільки безпідставно збільшує його заборгованість та будинок, який передано в іпотеку є спільним майном подружжя. Умови договору у разі припинення кредитування не застосовуються, а тому банк не вправі був продовжувати нараховувати пеню.
       Представник банку апеляційної скарги не визнала, підтримала доводи зазначені у відзиві на апеляційну скаргу та додатково пояснила, що вимога іпотекодавцю направлялась 26.04.2014 року, тому строк позовної давності не пропущено. Доводи апелянта про те, що строк слід обчислювати з 2011 року не слід брати до уваги, оскільки у 2012 році між банком та позичальником була укладена додаткова угода, якою змінено розмір щомісячного платежу, умови якої виконувались до пред`явлення позову у 2014 році. Іпотекодавець давала згоду на укладення такої угоди. 
        ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала та пояснила, що з апелянтом вони не проживають разом з 2015 року після судових процесів і про рішення суду щодо звернення стягнення на будинок вона повідомила йому лише у травні 2021 року. Вважає, що вона має нести відповідальність у розмірі боргу позичальника.
       Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , представників сторін, вивчиши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України", назву якого змінено Постановою КМУ від 25.02.2003 року №261 "Про деякі питання діяльності відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 108, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою 16 % річних, терміном на 10 років. 
       З метою забезпечення виконання зобов`язання за даним кредитним договором між ОСОБА_2 та банком було укладено іпотечний договір № 4304 від 29.07.2008 року, згідно умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме : житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 192, 2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , який належить останній на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.2002 року.
        ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань і рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2014 року стягнуто з нього заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 55131,50 дол. США, що еквівалентно 832278,36 грн, з яких : 50470,93 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 3827,61 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 586,22 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; та 246,74 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату процентів.
       Вказане рішення суду набрало законної сили та не виконувалось позичальником.
       Згідно розрахунку ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором станом на 12.05.2015 року становить 63478,25 дол. США, що еквівалентно 1305112,82 грн, з яких : 50470,93 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 3818,59 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 8422,45 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; та 766,28 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату процентів.
       Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що боржник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у рахунок погашення якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд погодився з розміром заборгованості вказаним банком у розрахунку заборгованості.
       Колегія суддів не погоджується із розміром заборгованості визначеним позивачем виходячи з наступного.
       Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
       Згідно зі статтею 611 цього кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
       Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України , якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
       З рішення Бережанського районного суду від 24 листопада 2014 року вбачається, що з ОСОБА_1 достроково на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України стягнуто заборгованість за кредитним договором №108 від 29.07.2008 року у розмірі 55131,50 дол. США, що еквівалентно 832278,36 грн, з яких : 50470,93 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 3827,61 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 586,22 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; та 246,74 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату процентів.
       Отже банк змінив строк виконання зобов`язання і після закінчення строку кредитування не вправі був нараховувати проценти та пеню.
       Згідно розрахунку заборгованості наданого банком суду на підтвердження заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 12.05.2015 року заборгованість становить 63478,25 дол. США, що еквівалентно 1305112,82 грн. за офіційним курсом НБУ, з яких: 50470,93 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 3818,59 дол. США - прострочена заборгованість по процентах; 8422,45 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; та 766,28 дол. США - пеня за несвоєчасну сплату процентів.
       Наведене свідчить про те, що зменшилась заборгованість за процентами на 9,02 дол. США та що банк продовжував нараховувати пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у відповідності до пункту 5.2 кредитного договору.
       Враховуючи те, що рішенням Бережанського районного суду від 24.11.2014 року достроково стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та банк не вправі нараховувати пеню після спливу строку кредитування, а також те, що іпотекодавець передав в іпотеку житловий будинок в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, тому колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням порушені права ОСОБА_1 , який є співвласником предмета іпотеки і надавав згоду на передачу його в іпотеку (а.с.161).
       За таких обставин рішення суду в частині визначення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором слід в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором та розміру пені змінити зменшивши суму стягнення до 55122 дол США 48 центів що еквівалентно 1133318,18 грн, з яких : 50470 дол. США 93 цента - заборгованість за кредитним договором, 3818 дол. США 59 центів - заборгованість за відсотками, 586 дол. США 22 центи - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 246 дол. США 74 центи - пеня за несвоєчасну сплату відсотків.
       Доводи апелянта про те, що банк пропустив строк звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що порушення зобов`язань мало місце ще з жовтня 2011 року не заслуговують уваги суду, оскільки 10 жовтня 2012 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою змінили розмір щомісячного платежу і такі умови позичальником виконувались, а вимога про погашення заборгованості позичальнику направлялась 27.07.2014 року. Разом з тим банк пред`явив письмову вимогу до іпотекодавця ОСОБА_2 27.06.2014 року (а.с.204), а з позовом звернувся у травні 2015 року.
       Колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про не правильне зазначення початкової ціни предмета іпотеки виходячи з наступного.         Відповідно до пункту 1.3 Іпотечного договору вартість предмета іпотеки згідно звіту про експертну оцінку складеного суб`єктом оціночної діяльності становить 969400 грн, при цьому сторони погодились що ця вартість предмета іпотеки є приблизною та що реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації. 
       Відповідно до статті 38 Закону України “Про іпотеку” ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
       Зважаючи на викладене та те, що оскаржуваним рішенням відстрочено його виконання на період дії мораторію, встановленого Законом України №1304-7 від 03.06.2014 року колегія суддів приходить до висновку що рішення суду в цій частині також слід змінити.
        Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Згідно положень ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат необхідно стягнути з ПАТ "Державний ощадний банк України" в користь ОСОБА_1 47 грн 50 коп судового збору за подання апеляційної скарги.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Бережанського районного суду від 27 січня 2017 року в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором та розміру пені змінити зменшивши суму стягнення, а також в частині початкової ціни продажу предмета іпотеки, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
       В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "Ощадбанк" за кредитним договором № 108 від 29.07.2008 року в сумі 55122 дол США 48 центів що еквівалентно 1133318,18 грн, з яких : 50470 дол. 93 цента США - заборгованість за кредитним договором, 3818 дол. 59 центів США - заборгованість за відсотками, 586 дол. США 22 центи - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 246 дол. 74 центи США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, звернути стягнення на належне ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , інден. ном. НОМЕР_1 ) та передане нею згідно Іпотечного договору від 29.07.2008 року , зареєстрованого в реєстрі за № 4304 нерухоме майно, а саме : житловий будинок АДРЕСА_1 , шляхом реалізації даного майна на прилюдних торгах. Початкова ціна продажу предмета іпотеки підлягає встановленню в порядку статті 38 Закону України “Про іпотеку” за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. 
       В решті рішення залишити без змін.
       Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в користь ОСОБА_1 47 грн 50 коп судового збору за подання апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Ходоровський М.В.

                                                                               Щавурська Н.Б.