ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/843/21                                 Головуючий в 1 інст. Гнатюк О.М..
Провадження № 33/807/411/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
17 червня 2021 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу за участі захисника ОСОБА_1 – адвоката Козара М.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Козара Михайла Володимировича на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір, - 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 30 січня 2020 року о 02.12 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжя по вул. Дегтярьова, 12, керував автомобілем Chevrolet Aveo, державні номерні знаки НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога та підтверджується висновком медичного закладу № 519 від 30.01.2021 року, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР Україні. Від керування транспортного засобу водія відсторонено, про повторність скоєння правопорушення попереджено.
В апеляційній скарзі захисник не погоджується із постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджували винуватість ОСОБА_1 та складу інкримінованого правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Зазначає, що ОСОБА_1 30.01.2021 року приїхав до своєї подруги, залишив транспортний засіб біля виїзду із двору. Об 01-00 годині побачив з вікна, що є більш зручне місце для паркування транспортного засобу і вирішив перепаркувати автомобіль, щоб не завдавати незручностей іншим учасникам дорожнього руху. В момент перепаркування у двір його було зупинено працівниками поліції. 
В наслідок діалогу поліцейські стали вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння і об 02-20 годині було складено направлення на його огляд і запропонували самостійно їхати у медичний заклад, ОСОБА_1 не погодився. На місці пройти огляд на стан будь-якого сп`яніння поліцейські не пропонували. 
Після дискусії ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу, а 3 годині 35 хвилин проведено огляд на стан алкогольного, а не наркотичного сп`яніння, як було зазначено в направленні. 
Під час огляду лікарем зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 
Під час розгляду справи акт медичного огляду ОСОБА_1 не було надано. 
Зазначає, що рапорт працівника поліції, яким нібито підтверджується вина ОСОБА_1 є недопустимим доказом, оскільки вказаний співробітник є зацікавленою особою. 
Матеріали справи не містять доказів, що лікар закладу охорони здоров`я пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою. 
Фактично зміст висновку щодо результатів медичного огляду, було повідомлено ОСОБА_1 за відсутності поліцейського, який цей час перебував в службовому автомобілі. Матеріали справи не містить відповідних відеоматеріалів, які б підтверджували законність процедури медичного огляду та оформлення його результатів. 
Наголошує, що з матеріалів справи вбачається, що поліцейські вважали, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння і саме це стало підставою направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення медичного огляду, проте огляд був проведений на стан алкогольного сп`яніння, що є незаконним, оскільки відповідне направлення не видавалось. 
Просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження за справою закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. 
Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Козара М.В., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.
Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст.280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст.283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна  відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 30 січня 2021 року о 02 годині 12 хвилин керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря нарколога, що підтверджується висновком медичного закладу №519 від 30 січня 2021 року. Від керування відсторонений, про повторність попереджений (а.с.1). 
Більш того, факт перебування в стані сп`яніння підтверджується також направленням водія ОСОБА_1 до медичного закладу (а.с.2), в якому вказано, що в результаті огляду поліцейським встановлено, що у водія є ознаки наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, не стійка хода, млява мова. 
Висновком лікаря від 30 січня 2021 року (а.с.3) встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 
Рапортом працівника поліції (а.с.5) вказано, що під час здійснення служби з охорони громадського порядку було зупинено транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування працівником поліції виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу, в якому він відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння та погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Результатом огляду встановлено, що водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. 
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або медичного персоналу було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 чи його захисник до суду не надали.
Навпаки, наявні матеріали свідчать про те, що водія ОСОБА_1 направили до медичного закладу для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, після чого останній відмовився його проходити, але погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Під час апеляційного перегляду справи, захисник – адвокат Козар М.М. зазначив, що суд не витребував акт огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 з медичного закладу, але заперечував проти витребування вказаного акту під час апеляційного провадження. 
Отже, апеляційний суд вважає, що твердження захисника про недопустимість ряду доказів і про відсутність в діях ОСОБА_1 складу ч. 1 ст. 130 КУпАП є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджені.
       Висновки суду першої інстанції, в основу якого покладено висновок лікарня від 30 січня 2021 року є логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, беззаперечно поза розумним сумнівом встановлює винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні. 
Зупинення транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом найменуванням «Бр_076179» (а.с.8), яким показано, що працівники поліції здійснюючи рух за автомобілем, заїхали на місце для зупинки транспортних засобів біля житлового будинку. На 00:35 хвилині відеозапису, вбачається, що працівники поліції після того, як заїхали на майданчик, побачили, що водій ОСОБА_1 , який сидів за кермом транспортного засобу д.н. НОМЕР_1 , здійснює маневр паркування автомобілю (рух заднім ходом). 
Таким чином, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними і такими, що повністю спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення. 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.1, 2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.
Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України  від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами при розгляді справ як джерело права, з приводу забезпечення права на апеляційне оскарження, у справі «Скорик проти України» вказав, що, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. 
Так, під час перегляду справи, відносно ОСОБА_1 вислухано було його захисника, оцінено докази у справі та надано обґрунтовані висновки суду про те, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи. Отже, безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвоката Козара Михайла Володимировича, залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 334/843/21