ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/857/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.          
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: Федорончук Д.О.
за участю представників сторін:
від прокуратури - Лянна О.А., посвідчення  № 057608,  дата видачі: 22.10.20;  
від позивача (Баштанської районної державної адміністрації)  - не з`явився; 
від відповідача -1 -  не з`явився;
від відповідача -2 - Рознін В.А., ордер ВЕ  № 1030785,  дата видачі: 06.07.20.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу    Заступника керівника  Миколаївської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Миколаївської області від „18" листопада 2020р., повний текст якого складено та підписано „08" грудня 2020р.
у справі № 915/857/20
за позовом Керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області  в інтересах держави в особі Баштанської районної державної адміністрації
до відповідачів: 
1) Баштанського міжрайонного управління водного господарства;
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазис Бисан" 
про визнання недійсним договору, зобов`язання повернути у розпорядження держави земельну ділянку,                                                                                                                
          
головуючий суддя  - Смородінова О.Г.
місце ухвалення рішення:  Господарський суд Миколаївської області
                    
          Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.  В судовому засіданні    22.04.2021, згідно  ст.233    ГПК України  оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

 ВСТАНОВИВ:

У червні 2020р. Керівник Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області  в інтересах держави в особі Баштанської районної державної адміністрації    звернувся  до Господарського суду Миколаївської області   з позовом до Баштанського міжрайонного управління водного господарства та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазис Бисан",    в якому просив:
- визнати недійсним договір на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище» від 08.01.2014 № 2 та додаткову угоду до нього від 24.01.2020 № 7, укладені між Баштанським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» (код ЄДРПОУ 37758242);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» (код ЄДРПОУ 37758242) повернути у розпорядження держави в особі Баштанської районної державної адміністрації з правом постійного користування Баштанського міжрайонного управління водного господарства, земельну ділянку водного фонду площею 105,16 га (із загальної площі земельної ділянки 166,03 га з кадастровим номером 48200686500:01:000:0460), вартістю 332661,14 грн, на якій розташована регулююча ємкість добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище», балансовою вартістю 1436323,00 грн, яка знаходиться за межами села Явкине Баштанського району, та використовується товариством на підставі договору на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище» від 08.01.2014 № 2 та додаткової угоди до нього від 24.01.2020 № 7.
Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що спріний договір є удаваним та вчинений сторонами для приховання іншого правочину, а саме: договору оренди земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом, а його зміст суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, Закону України «Про оренду землі» та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому підлягає визнанню недійсним.
Крім того, посилаючись на ст.ст.16,1212 ЦК України, прокурор вважає, що ТОВ "Оазис Бисан" зобов`язане повернути отриману земельну ділянку з розташованим на ній водним об`єктом у розпорядження держави в особі Баштанської районної державної адміністрації з правом постійного користування Баштанського МУВГ.
Звертаючись з позовом в інтересах держави, Керівник Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області зазначив, що з метою встановлення підстав для представництва інтерсів держави в суді, 13.04.2020 Баштанською місцевою прокуратурою направлено лист на адресу Баштанської районної державної адміністрації про надання інформації про вжиті заходи щодо припинення порушень вимог законодавства, у тому числі дострокового припинення договірних відносин між Баштанським МУВГ та ТОВ "Оазис Бисан" або причини невжиття відповідних заходів.
У своєму листі від 15.04.2020 Баштанськоа районна державна адміністрація повідомила про не проведення претензійно-позовної роботи та не пред`явлення позову до Баштанського МУВГ та ТОВ "Оазис Бисан" про визнання недійнсим договору про оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану Явкинського водосховища та повернення земельної ділянки.
Прокурор зазначає, що вказане свідчить, що райдержадміністрацією не вживаються та не планується вжиття заходів щодо припинення відповідачами порушень вимог законодавства.
З урахуванням викладеного та ст.ст.316,317 ЦК України, прокурор вважає, що наявні підстави для захисту прокурором у суді інтересів держави з метою подальшого забезпечення раціонального та економічно вигідного використання земльних ресурсівв, що явно переважає приватний інтресе у використанні такої землі ТОВ "Оазис Бисан".
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020 року у справі №915/857/20 (суддя Смородінова О.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано недоведеністю прокурором підстав для визнання недійсним укладеного між відповідачами договору, оскільки ТОВ "Оазис Бисан" надано докази на підтвердження факту здійснення зариблення водосховища, кошти, які товариство щорічно сплачує Управлінню, є вартістю кормової бази (трави), яка використовувалась для відгодівлі рослиноїдних видів риб, зариблених товариством, а також вказав про відсутність доказів фактичного передання Управлінням товариству земельної ділянки.
Не погодившись з вказаним    рішенням суду, Заступник керівника  Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020 у справі №915/857/20 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної    скарги прокурор зазначає про те, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст.ст. 203,215 ЦК України, ст.92 ЗК України) та порушенням норм процесуального права (ст.ст.86,236 ГПК України).
Прокурор зазначає, що між Управлінням та ТОВ «Оазис Бисан» укладено оспорюваний договір, за умовами якого сторони домовились про здійснення заходів щодо екологічного оздоровлення регулюючої ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище» шляхом вселення у водний об`єкт рослиноїдних риб меліорантів у певній комбінації (полі культури) відповідної структури.
У вказаному договорі зазначено, що його укладено згідно Розробки комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного стану технологічної водойми Миколоївської області (Явкинське водосховище), розробленої та затвердженої ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» Міністрества аграрної політики та продовольства України 15.11.2012, відповідно до якої наявність у водосховищі залишкових біомас орієнтує на проведення меліоративних робіт із залученням біомеліораторів - полі культури риб відповідної структури.
Із зазначеного випливає, що стан гідрологічного та гідрохімічного режимів Явкинського водосховища потребував покращення, що могло бути досягнуто шляхом вселення до водойми відповідної полікультури риб. Як зазначалось представниками відповідачів під час сдового розгляду, Управління було позбавлено можливості провести потрібні заходи самостійно, що обумовило необхідінсь укладення оспорюваного договору із ТОВ «Оазис Бисан», як суб`єктом, здатним на їх проведення саме для покращення стану водойми.
Таким чином, на думку прокурора, відповідний договір за своїм змістом схожий на договір підряду, за яким одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
В той же час, як зазначає прокурор, з детального аналізу умов договору вбачається, що по суті він не містить характерних положень передбачених цивільним законодавством для договорів такого типу.
Прокурор вказує, що за умовами договору Управління передало водний об`єкт товариству, яке має вчинити дії із його зариблення, отримавши при цьому право вирощену рибу відловлювати та реалізовувати на свій розсуд, тобто, фактично набуло можливість використовувати водойму при здійсненні власної господарської діяльності. При цьому, певні обмеження щодо не проведення будівництва, забезпечення санітарної та епідемічної обстановки також свідчать про факт набуття товариством права користування водоймою та земельною ділянкою під ним, переданими йому Управлінням, за яким залишилось лише право доступу до водойми та право здійснення любительської ловлі риби працівниками Управління в окремі дні, угодженні із товариством.
Крім того, прокурор вказує, що відповідно до умов договору за виконання робіт із здійснення біологічної меліорації водосховища саме ТОВ «Оазис Бисан»,  як виконавцем цих робіт, а не Управлінням, як їх отримувачем, сплачується плата, визнавчена розділом 3 Догвоору. Тобто, фактично правова природа оспорюваного правочину є відмінною від правової природи договору підряду, врегульованого ст. 837 ЦК України.
При цьому, на думку прокура,  безпідставними є твердження суду про те, що товариство сплачує Упралінню вартість кормової бази (трави), оскільки саме наявність зайвих біомас у водоймі обумовила необхідність укладання договору, задля забезпечення оптимізації його гідрологічного та гідрохімічного стану, тобто фактично, для знищення цих біомас. Отже, ці біомаси (траву) не можна вважати певним благом, за використання якої Управління отримає грошову оплату, а кошти, які товариство систематично (щоквартально) сплачує Управлінню є платою за користування земельною ділянкою із розташованою на ній водоймою.
Також, прокурор зазначає, що однією з умов припинення договірних відносин сторони передбачили ненадання товариством двостороннього акта про зариблення Явкинського водосховища. Проте, двосторонні акти про зариблення Явкинського водосховища упродовж 2014-2018 роки не складались та не підписувались. Товариством акти про зариблення за 2014-2018 роки Управлінню надані тільки 10.12.2019 та представником Управління не підписані.
Отже, на думку прокурора, зазначене свідчить про відсутність наміру здійснювати зариблення водойми саме з метою її очищення та незацікавленість Управління при укладанні оспорюваного договору в отриманні якісних та своєчасних робіт, метою яких мало б бути покращення стану водойми та підтверджує той факт, що договір укладено саме з метою передачі земельної ділянки із водоймою товариству, основним видом діяльності якого є прісноводне рибництво та оптова торгівля рибою.
Крім того, прокурор вважає, що судом безпідставно не враховано строк на який укладено оспорюваний договір (5 років та в подальшому додатковою угодою від 24.01.2020 продовжено ще на 5 років), що свідчить про те, що товариство на його підставі проводить роботи не по вселенню водних біоресурсів у водосховище задля оптимізації його гідрологічного та гідрохімічного стану, а по розведенню та по вилову риби для власних господарських цілей.
Враховуючи викладене, прокурор вважає, що спірний договір укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки по суті договірних відносин сторін можна зробити висновок, що він є удаваним і фактично був вчинений договір оренди земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом для здійснення рибництва товариством, що безпідставно, у порушення вимог ст.ст. 86,236 ГПК України, не було враховано судом під час розгляду справи.
Прокурор такою вказує, що на підставі оспорюваного договору ТОВ «Оазис Бисан» набуло право користування не лише водним об`єктом, а й земельною ділянкою під цим об`єктом, нерозривно пов`язаною із ним, а тому безпідставним є висновок суду про недоведеність прокурором факту передачі на підставі Договору земельною ділянки товариству.
Таким чином, оспорюваний договір вчинено управлінням без відповідних на те повноважень, що є підставою для визнання такого договору недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК України та повернення земельної ділянки із водоймою у розпорядження держави в особі Баштанської райдержадміністрації на підставі ст.1212 ЦК України. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника  Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від „18" листопада 2020р.  у справі  №915/857/20; призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника  Миколаївської обласної прокуратури на 25 березня 2021 року о 10:30 год.
08.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Оазис Бисан» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повінстю, залишити рішення першої інстанції без змін.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 продовжено  розгляд апеляційної скарги Заступника керівника  Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від „18" листопада 2020р. у справі № 915/857/20 на розумний строк. Призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника  Миколаївської обласної прокуратури на 22 квітня 2021 року о 12:00 год.
У судовому    засіданні 22.04.2021 року представник прокуратури апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі. 
Представник відповідача-2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Представник позивача та відповідача-1 в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується поштовим повідомленням.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних представників.          
Відповідно до частин першої, четвертої  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 08 січня 2014 року за №2 між Баштанським міжрайонним управлінням водного господарства, як стороною 1, та товариством з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан», як стороною 2, був укладений договір на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Яквинське водосховище», відповідно до умов якого, для здійснення заходів для екологічного оздоровлення регулюючої ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи Явкинське водосховище сторони домовились проводити оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану водосховища та поліпшення якості води, шляхом вселення  у водний об`єкт рослиноїдних риб меліорантів у певній комбінації (полікультури) відповідної структури.
Вказані заходи здійснюються на Явкинському водосховищі, яке розміщене біля села Явкине, Явкинської сільської ради Баштанського району, площею 102,16 га (п.1.2 договору).
Розділом 2 договору його учасники узгодили взаємні права та обов`язки, а саме:
- обов`язок сторони 1 надати стороні 2 Явкинське водосховище для здійснення заходів екологічного оздоровлення (п.2.1.1 договору);
- а також обов`язки сторони 2, зокрема, вселяти рослиноїдні риби меліоранти у певній комбінації (полікультури) відповідної структури  відповідно до розділу 5 абз.3 та п.3 висновків Розробки комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного стану технологічної водойми Миколаївської області (Явкинське водосховище) розробленої та затвердженої ДВНЗ «Херсонським державним аграрним університетом від 15.11.2012р. для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси, шляхом її утилізації та поліпшити якість води; кожного року розробляти програму робіт по заходам спрямованим на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану технологічної водойми (Явкинського водосховища), а саме щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування (п.п.2.2.2, 2.2.3 договору);
- право сторони 1 на: вільний доступ для проведення нагляду за технічним станом водного об`єкту, його раціональним використанням та гідротехнічної споруди на ньому, обстеження їх згідно із відповідним Положенням про проведення планово-попереджувальних ремонтів, взяття аналізів води, гідрологічних замірів та інших дій, пов`язаних з експлуатацією водосховища; ініціювання припинення договірних відносин у разі: використання водного об`єкту не за призначенням; невиконання умов договору по вселенню рибопосадкового матеріалу у певній комбінації (полікультури) відповідної структури; наявності заборгованості з оплати вартості кормової бази; ненадання двостороннього акту зариблення, після його проведення (п.п.2.3.1, 2.3.2 договору);
- право сторони 2 вирощену рибу відловлювати та реалізовувати на свій розсуд; при вирощуванні риби керуватися табл. 5.2 Розробки, затвердженої ДВНЗ «Херсонським державним аграрним університетом» від 15.11.2012р. або розробленою власною програмою робіт, погодженою із стороною1 (п.п.2.4.1, 2.4.2 договору).
Відповідно до умов п. 3.1 договору, загальна сума договору складає 43159,68 грн. на рік.
Згідно з п.3.2 договору його учасники домовились, що сторона 2 сплачує стороні 1 вартість кормової бази (відповідно розрахунку), а приріст рибопосадкового матеріалу використовує як дохідну частину  на свій розсуд.
Оплату коштів сторона 2 здійснює рівними частинами (1/4 річної суми) до 20 квітня за І квартал, до 20 липня за ІІ квартал, до 20 жовтня за ІІІ квартал та до 20 грудня за ІV квартал поточного року (п. 3.3 договору).
Умовами п. 5.1 договору його учасники узгодили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє 5 років - до 31.12.2019р. 
24 січня 2020 року сторони уклали додаткову угоду №7, якою змінили умови договору, зокрема: 
- пункт 2.2.1 викладено у новій редакції: «Надати стороні 2 Явкинське водосховище для здійснення заходів екологічного оздоровлення та приміщення рятувального поста для зберігання плавзасобів для запобігання загибелі людей на воді»;
- дію договору продовжено до 31.12.2025р.; 
- збільшено загальну суму договору та узгоджено її у сумі 61959,64 грн. на 2020 рік;
- доповнено положення договору наступними обов`язками сторони 2: 
« 2.2.10. Здійснювати зариблення водосховища у присутності представників сторони 1 про що скласти відповідний акт про зариблення.
2.2.11. Охороняти водосховище з рибою та прилеглі до нього захисні смуги.
2.2.12. Дозволяємо любительську ловлю риби для працівників сторони 1 у вихідні та святкові дні за умови не більше однієї людини в день, загальний вилов риби в день до 3-х кілограмів, місце ловлі попередньо має бути узгоджено з представниками підприємства.».
- узгоджено, що дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та розповсюджує свою дію з 01.01.2020.
Прокурор у позові зазначає, що даний договір за своїм змістом схожий на договір підряду, за яким одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України. 
Водночас, прокурор зазначає, що укладений відповідачами договір підряду по суті не містить характерних положень, передбачених законодавством для договорів такого виду, зокрема, умовами договору передбачено право ТОВ «Оазис Бисан» вирощену рибу відловлювати та реалізовувати на свій розсуд, а також обов`язок товариства сплачувати Баштанському МУВГ вартість кормової бази рівними частинами ј річної суми щоквартально із зазначенням, що приріст рибопосадкового матеріалу може використовуватись ТОВ «Оазис Бисан» як дохідну частину на свій розсуд. Проте умовами договору  не передбачено будь-яких обов`язків Баштанського МУВГ щодо проведення розрахунків за виконані ТОВ «Оазис Бисан» роботи по вселенню рослиноїдних риб у Явкинське водосховище.
Зазначене, на думку прокурора свідчить про те, що оскаржуваний договір не відповідає умовам договору підряду, за яким замовник оплачує роботу, виконану підрядником.
Також прокурор зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, господарська діяльність ТОВ «Оазис Бисан» пов`язана з вирощуванням риби, переробкою та консервуванням риби, оптовою та роздрібною торгівлею рибою.
У зв`язку з цим, прокурор стверджує, що відповідач-2 використовує земельну ділянку з розташованим на ній Явкинським водосховищем саме для риборозведення, а не виконує роботи по оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об`єкту, як це передбачено договором.
Такий висновок прокурор робить на підставі умов спірного договору, якими передбачено обов`язок відповідача-2 здійснювати рибозахист та охорону на водосховищі та прилеглих землях водного фонду за власних рахунок, забезпечення  на землях водного фонду санітарної та епідемічної обстановки тощо, а також передбачено передачу відповідачем-1 відповідачу-2 Явкинське водосховище строком на 10 років. На думку прокурора охорона водосховища з рибою (один з обов`язків відповідача-2 за умовами спірного договору) явно не відповідає умовам та способу вселення водних біоресурсів у водний об`єкт. 
При цьому, прокурор зазначає, що згідно з умовами спірного договору, Баштанському МУВГ надано вільний доступ для проведення технічного нагляду водного об`єкту, відтак даним договором обмежуються права Баштанського МУВГ, як постійного користувача, на володіння та користування водним об`єктом та земельною ділянкою, на якій він розташований.
Прокурор зазначає, що за інформацією Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області від 16.12.2019р. посадові особи ТОВ «Оазис Бисан» або інші фізичні та юридичні особи не звертались до Миколаїврибохорони із заявою та пакетом документів на проведення робіт із вселення водних біоресурсів, зариблення Явкинського водосховища за участю представників Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області не відбувалось, акт про виконані роботи із вселення водних біоресурсів не складався.
Вказане за твердженням прокурора, свідчить про те, що відповідачем-2 не дотримані вимоги Порядку штучного розведення (відтворення), вирощування водних біоресурсів та їх використання, а тому, прокурор зазначає, що вселення водних біоресурсів з метою оптимізації стану водного об`єкту та очищення води не здійснювалось.
Окрім цього, однією з умов припинення договірних відносин, прокурор зазначає ненадання ТОВ «Оазис Бисан» двостороннього акта про зариблення Явкинського водосховища, передбаченого п.2.3 договору. 
Вказані акти за 2014-2018 роки були надані відповідачем-2 до Баштанського МУВГ тільки 10.12.2019р., які представниками Баштанського МУВГ не підписані.
Зазначене, на думку прокурора, також свідчить про відсутність наміру у ТОВ «Оазис Бисан» та Баштанського МУВГ на зариблення водосховища в порядку та на умовах, передбачених спірним договором,  з метою його очищення.
Впродовж 2014-2019 років товариство «Оазис Бисан» сплачувало Баштанському МУВГ кошти на виконання умов спірного договору, натомість за виконані роботи Баштанське МУВГ упродовж 2014-2019 років жодних коштів товариству «Оазис  Бисан» не сплачувало, що на думку прокурора, також свідчить, що вигодонабувачем за оскаржуваним договором є саме ТОВ «Оазис Бисан».
Прокурор у позові зазначає, що вказане свідчить про відсутність між сторонами спірного договору правовідносин із зариблення водосховища, а підтверджує наявність орендних відносин щодо природних ресурсів.           У зв`язку з цим, прокурор просив суд визнати спірний договір недійсним та зобов`язати відповідача-2 повернути у розпорядження держави в особі Баштанської районної державної адміністрації з правом постійного користування Баштанського міжрайонного управління водного господарства земельну ділянку водного фонду площею 105,16 га із загальної площі земельної ділянки 166,03 га вартістю 332661,14 грн., на якій розташована регулююча ємкість добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське  водосховище».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що   прокурором не доведено підстав для визнання недійсним укладеного між відповідачами договору, оскільки ТОВ "Оазис Бисан" надано докази на підтвердження факту здійснення зариблення водосховища, кошти, які товариство щорічно сплачує Управлінню, є вартістю кормової бази (трави), яка використовувалась для відгодівлі рослиноїдних видів риб, зариблених товариством, а також вказав про відсутність доказів фактичного передання Управлінням товариству земельної ділянки.  
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського погоджується з    висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Статтею 15 Цивільного кодексу України  передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої  статті 16 Цивільного кодексу України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частинами першою, другою  статті 11 Цивільного кодексу України  визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою  статті 12 Цивільного кодексу України  особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Нормами ч.ч.2,3 ст. 202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша  статті 203 Цивільного кодексу України).
В силу приписів частини першої  статті 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою    статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків; допускають односторонню відмову від зобов`язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.          Частиною першою  статті 235 Цивільного кодексу України  передбачено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.
Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої  статті 235 Цивільного кодексу України  має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.
До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. 
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
За змістом ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, Законом України від 24.02.2012 №4836-VІ була затверджена Загальнодержавна цільова програма  розвитку водного господарства та екологічного оздоровлення басейну річки Дніпро на період до 2021 року.
Метою вказаної Програми є визначення основних напрямів державної політики у сфері водного господарства для задоволення потреби населення і галузей національної економіки у водних ресурсах, збереження і відтворення водних ресурсів, впровадження системи інтегрованого управління водними ресурсами за басейновим принципом, відновлення ролі меліорованих земель у продовольчому та ресурсному забезпеченні держави, оптимізація водоспоживання, запобігання та ліквідація наслідків шкідливої дії вод.
Як зазначило Баштанське міжрайонне управління водного господарства у у відзиві на позовну заяву, восени 2012 року Миколаївське обласне управління водних ресурсів замовило у Херсонського державного аграрного університету створення та передачу науково-технічної продукції на тему «Обґрунтування меліоративного використання рослиноїдних риб у водосховищах Миколаївської області (Явкинське водосховище, Червоноставське водосховище, водойма в с.Явкино, Водяно-Лоринське водосховище, Степівське водосховище, Расвєтовське водосховище)».
На виконання даного замовлення, Херсонським державним аграрним університетом була виконана відповідна Розробка комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного стану технологічної водойми Миколаївської області (Явкинське водосховище) від 15.11.2012р. для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси, шляхом її утилізації та поліпшення якості води.
З даного комплексу заходів вбачається, що Явкинське водосховище, що розміщене в балці Вірьовчина, входить до басейну річки Дніпро.
Відповідно до зазначеної програми, Явкинське водосховище потребувало здійснення відповідних заходів очищення, зокрема, шляхом заселення рослиноїдних риб, у зв`язку з чим, між Баштанським міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ «Оазис Бисан» і був укладений договір №2 від 08.01.2014р. на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану регулюючої ємності добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище».
Як встановлено господарським судом та підтверджено під час апеляційного перегляду, ТОВ «Оазис Бисан» починаючи з 2014 року, тобто з дати укладання вказаного договору виконує його умови шляхом заселення в Явкинське водосховище рослиноїдних риб.
Так, в матеріалах справи наявні копії програм робіт по заходам, спрямованим на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану у регулюючій ємкості добового регулювання Явкинської зрошувальної системи «Явкинське водосховище», а саме щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування на 2014-2020 роки (а.с.92-98 т.1), а також акти про зариблення за 2014-2018 роки, копії яких надані прокурором (а.с.99-103 т.1), та актами про зариблення за 2020  рік, копії яких надані відповідачем-2 (а.с.2-3 т.2).
Окрім цього, в матеріалах справи наявні надані ТОВ «Оазис Бисан» докази придбання ним риби  для подальшого зариблення впродовж 2014-2020 років - відповідні видаткові накладні (а.с.28-34 т.2), та об`єм (маса у кілограмах) і найменування придбаної риби співпадає із об?ємом та найменуванням риби, використаної для зариблення Явкинського водосховища, зазначених у актах зариблення.
Вказані докази свідчать про фактичне виконання ТОВ «Оазис Бисан» умов спірного договору щодо здійснення зариблення Явкинського водосховища рослиноїдними видами риби.
За твердженнями Баштанського міжрайонного управління водного господарства, зазначеними у відзиві, ним фактично не підписувались акти про зариблення та програми робіт та не наполягалось на їх складанні, оскільки факт періодичного зариблення ним беззаперечно спостерігався. В подальшому, акти про зариблення №№297-301 та програми робіт №302-398 були отримані відповідачем-1 та прийняті без будь-яких заперечень.
Якість проведених ТОВ «Оазис Бисан» робіт із зариблення підтверджується наявним у матеріалах справи звітом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» (а.с.227-257 т.1), з якого вбачається, що у 2020 році порівняно із 2012-м роком у Явкинському водосховищі: спостерігається тенденція до зниження вмісту біогенних елементів (азоту та фосфору), що свідчить про покращення фізико-хімічного режиму; знизились показники розвитку фітопланктону; знизився рівень евтрофікації водойми; зафіксовано різке відставання від очікуваних показників промислового повернення, і, відповідно, промислової продукції, що пояснюється неконтрольованим видобутком риби місцевим населенням, що постійне спостерігається, а також невисокою ефективністю вилову риби силами ТОВ «Оазис Бисан»; встановлений незаперечний меліоративний вплив рибогосподарського використання Явкінського водосховища, незаперечне покращення соціальних умов навколишніх населених пунктів у зв`язку із неконтрольованим видобутком риби та визначено, що в цілому виконання ТОВ «Оазис Бисан» комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану Явкинського водосховища сприяє покращенню показників водойми. 
Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч.ч.1,2 ст. 76 ГПК України).
Згідно з приписами ч.ч.1,2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, твердження прокурора щодо відсутності фактичного виконання ТОВ «Оазис Бисан» умов спірного договору, не здійснення ним зариблення Явкинського водосховища, та відсутності настання реальних наслідків від укладеного спірного договору, а також щодо існування перешкод позивачу або іншим особам у доступі до водосховища спростовуються матеріалами справи.           Крім того, колегія суддів погоджуться з вірним висновокм господарського суду та зазначає, що в матеріалах справи відсутні відповідні докази фактичного передання Баштанським МУВГ ТОВ «Оазис Бисан» земельної ділянки та використання цієї ділянки для власних господарських потреб відповідачем-2, оскільки наявні у суду відомості щодо здійснення відповідачем-2 зариблення Явкинського водосховища не свідчать про фактичне використання ним для своїх господарських потреб земельної ділянки навколо або під водним дзеркалом Явкинського водосховища.
Посилання прокурора на відсутність передачі ТОВ «Оазис Бисан» результату виконаних за спірним договором  робіт замовнику (Баштанському міжрайонному управлінню водного господарства) спростовується наявним в матеріалах справи звітом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» (а.с.227-257 т.1), оскільки згідно з умовами спірного договору його метою є саме екологічне оздоровлення регулюючої ємкості Явкинської зрошувальної системи Явкинського водосховища, що і було зафіксовано станом на 2020 рік у звіті Херсонського державного аграрного університету у порівнянні з показниками 2012 року.
Стосовно посилань прокурора, що впродовж 2014-2019 років ТОВ «Оазис Бисан» сплачувало Баштанському МУВГ кошти на виконання умов спірного договору, натомість за виконані роботи Баштанське МУВГ упродовж 2014-2019 років жодних коштів ТОВ «Оазис  Бисан» не сплачувало, що також свідчить, що вигодонабувачем за оскаржуваним договором є саме ТОВ «Оазис Бисан», слід зазначити наступне.
Як зазначалось вище, умовами п. 3.1 спірного договору учасники обумовили певну суму коштів (43159,68 грн.), яка підлягає сплаті на рік (та в подальшому її коригували щороку).
На думку прокурора вказана сума коштів є платою відповідача-2 відповідачу-1 за користування  водосховищем.
У тексті вказаного пункту договорі дійсно не зазначено що це за сума та хто і кому її має сплачувати, однак, у тексті наступного пункту договору вказано, що сторона 2 (ТОВ «Оазис Бисан») сплачує стороні 1 (Баштанське МУВГ) вартість кормової бази (відповідно до рахунку) а приріст рибопосадкового матеріалу використовує як дохідну частину на свій розсуд. Жодні інші умови договору не містять визначених сум коштів та умов щодо порядку та строків їх сплати.
Таким чином, колегія суддів погожується з вірним висновком господарського суду, що кошти в сумі 43159,68 грн. (та подальші кошти, які щороку сплачувались відповідачу-1) є саме вартістю кормової бази (трави), яка використовувалась для відгодівлі рослиноїдних видів риб, зариблених відповідачем-2. 
При цьому, із умов спірного договору вбачається, що вигодонабувачами за ним є обидві сторони - Баштанське МУВГ отримує екологічне оздоровлення  зрошувальної системи Явкинського водосховища, чим виконує, зокрема, умови Загальнодержавної цільової програми розвитку водного господарства та екологічного оздоровлення басейну річки Дніпро, а ТОВ «Оазис Бисан» здійснюючи зариблення водосховища та відгодівлю риби отримує її приріст (приріст рибопосадкового матеріалу - п. 3.2), та може використовувати вирощену рибу як дохідну частину на свій розсуд.
Крім того, колегія суддів вважає, що господарським судом підставно зазначено, що вирощену у Явкинському водосховищі рибу також неконтрольовано виловлює місцеве населення найближчих населених пунктів, що знайшло своє відображення у звіті Херсонського державного аграрного університету «Оцінка стану Явкинського водосховища в процесі його використання ТОВ «Оазис Бисан», що в свою чергу свідчить по-перше, про відсутність цілеспрямованої господарської діяльності товариства «Оазис Бисан» з метою отримання прибутку, а по-друге, спростовує твердження прокурора про суттєве обмеження доступу до території Явкинського водосховища, в тому числі представникам Баштанської РДА, оскільки жодних документальних доказів такого обмеження (акти про недопуск чи перешкоджання доступу працівників Баштанської РДА) прокурором до суду не надано.
Крім цього, господарським судом вірно зазначено, що чинним законодавством України не затверджено типової форми для даного виду договорів, а тому суд позбавлений можливості встановити які умови, що є істотними для таких договорів, відповідачами не враховані, та яким чином спірний договір не відповідає (порушує) умовам типового договору, що може бути підставою для визнання його недійсним.
Прокурор у позовній заяві не навів обставин, що свідчили б про відсутність у сторін спірного договору необхідного обсягу дієздатності, оскільки Баштанське МУВГ, відповідно до п.2.2.16 Положення про  Баштанське міжрайонне управління водного господарсько, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України №23 від 16.01.2019, управління, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює заходи щодо екологічного оздоровлення річок, а також спостереження за станом водойм, гідротехнічних споруд та дотримання режимів роботи водосховищ, водогосподарських систем. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан», у свою чергу, має у своїх видах діяльності вид 03.22 «Прісноводне рибництво (аквакультура), а тому може бути стороною у відповідному договорі в частині здійснення заходів по зарибленню Явкинського водосховища та використання прирості рибопосадкового матеріалу (вирощеної риби) на власний розсуд.
Зазначені обставини свідчать про те, що уклавши спірний договір, відповідачі діяли за вільним волевиявленням, яке відповідало їх внутрішній волі, володіли необхідною цивільною дієздатністю, мали на меті настання реальних правових наслідків та виключно тих прав та обовязків, які передбачені цим договором.
При цьому, вільне волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.
Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.
Крім того, договір не можна вважати удаваним правочином, оскільки, останній укладався задля досягнення тієї мети, яку визначила для себе кожна із його сторін, виходячи із предмету договору, відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 - 628 ЦК України та п. 4 ст. 179 ГК України.
За змістом ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність  співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України  передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.          Наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується, а прокурором не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів недійсності спірного договору.
З огляду на відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, відсутні й підстави для задоволення вимоги про зобовязання відповідача-2 повернути у розпорядження держави спірну земельну ділянку.                                                    
Таким чином, враховуючи встановлені у даній справі обставини, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог прокурора про визнання недійсним спірного договору, а також про зобовязання відповідача-2 повернути у розпорядження держави земельну ділянку.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не приймаються судом до уваги, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.   

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.11.2020р. у справі №915/857/20 залишити без змін.
         Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
        
           Повний текст постанови 
          складено  та підписано
         26.04.2021р.

Головуючий суддя                                                                            С.І. Колоколов

Суддя                                          Г.П. Разюк  
   
Суддя                                                                                            Я.Ф.Савицький