П О С Т А Н О В А
                                        І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
19 травня 2021року                                                                                  м. Київ
         
Справа № 357/8188/19
Провадження: № 22-ц/824/5767/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.
секретар Гулієв М.Д.о,
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Тетері Світлани Ігорівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» 
на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року та
на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2021 року, ухвалені під головування судді Кошель Б.І.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі,                           
 
                                               в с т а н о в и в :
 
В липні 2019 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського», яке у листопаді 2016 року було перейменовано на ТОВ «Олійникова Слобода», укладено договір оренди землі №13, за яким відповідачка передала позивачу земельну ділянку площею 2,4 га з кадастровим номером 3220484400:01:004:0011, розташованої у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на десять років. 05.09.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н.В. було проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди на підставі рішення за індексним номером 5623310. Протягом усього часу дії договору оренди позивач користується земельною ділянкою у своїй господарській діяльності і належним чином сплачує орендну плату. Проте, починаючи з лютого 2018 року відповідачка ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення ТОВ «Олійникова Слобода» права користування за договором оренди. За скаргою, поданою ОСОБА_1 та іншими особами до Міністерства юстиції України 28.02.2018 року, наказом № 727/5 від 15.03.2018 року скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:01:004:0011 за ТОВ «Олійникова Слобода». 05.03.2018 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ Агрокомплекс «Узин» договір оренди №б/н цієї ж земельної ділянки. ТОВ «Олійникова Слобода» звернулося до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним. Після звернення позивача до суду, 04.12.2018 року ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» уклали договір про розірвання укладеного між ними договору оренди від 05.03.2018 року. Після чого ОСОБА_1 , за власною заявою, що була посвідчена 30.11.2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., здійснила поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:01:004:0011 на дві - площею по 1,2 га з кадастровими номерами 3220484400:01:004:0029 та 3220484400:01:004:0030. 13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу спірні земельні ділянки за ОСОБА_1  10.12.2018 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки, за яким передала в оренду ТОВ Агрокомплекс «Узин» обидві земельні ділянки з кадастровими номерами 3220484400:01:004:0029 та 3220484400:01:004:0030. 13.12.2018 року державний реєстратор Ілюшина М.О. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрокомплекс «Узин». Однак, скасування Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за товариством права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:01:004:0011, що виникло на підставі договору оренди, не припинило це право і жодним чином не вплинуло на його дійсність, а тому позивач просив суд визнати недійсними договір оренди землі № б/н від 10 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3220484400:01:004:0029 та 3220484400:01:004:0030; скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрокомплекс «Узин» на ці земельні ділянки; витребувати із незаконного володіння ТОВ Агрокомплекс «Узин» на користь ТОВ «Олійникова Слобода» земельні ділянки з кадастровими номерами 3220484400:01:004:0029 та 3220484400:01:004:0030; внести зміни до договору оренди землі №13 від 17.06.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Олійникова Слобода», шляхом його викладення у новій редакції, як зазначено у позовній заяві, в тому числі, акт приймання-передачі об`єкта оренди.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року  у задоволенні позову ТОВ «Олійникова Слобода»  відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову у справі № 357/8188/19, які було застосовано ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2019 року у вигляді арешту земельної ділянки, загальною площею 1,2 га з кадастровим номером 3220484400:01:004:0029, що розташована на території Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1719945932204, власником якої є ОСОБА_1 .
Скасовано заходи забезпечення позову у справі № 357/8188/19, які було застосовано ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2019 року у вигляді арешту земельної ділянки, загальною площею 1,2001 га з кадастровим номером 3220484400:01:004:0030, що розташована на території Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1719931632204, власником якої є ОСОБА_1 .
Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2021 року заяву ТОВ Агрокомплекс «Узин» про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 357/8188/19  задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Олійникова Слобода» на користь ТОВ Агрокомплекс «Узин» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 
Не погодившись із такими судовими рішеннями, адвокат Тетеря С.І. в інтересах ТОВ «Олійникова Слобода» подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове про задоволення позову. Також просила скасувати додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відому у задоволенні заяви ТОВ Агрокомплекс «Узин» про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року адвокат Тетеря С.І. в інтересах ТОВ «Олійникова Слобода»  зазначила, що висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15.01.2020 року у справі №322/1178/17, на який послався суд першої інстанції, не відповідає дійсному змісту норм, на які він послався, зумовлений неправильним тлумаченням цих норм внаслідок помилкового ототожнення інституту державної реєстрації правочину (договору) з інститутом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та неправильного застосування висновків Верховного Суду. З 01.01.2013 року державній реєстрації підлягає не правочин, що посвідчує виникнення права оренди на земельну ділянку, тобто, договір оренди землі, а безпосередньо саме речове право - право оренди, яке виникає з цього правочину і не належить до правочинів у розумінні ч. 1 ст. 202 ЦК України. До подібного висновку дійшов Верховний Суду постанові від 26.09.2018 року у справі № 910/21911/14. Отже, поняття "державна реєстрація договору оренди землі" та "державна реєстрація права оренди на земельну ділянку" не слід ототожнювати, оскільки це різні правові інститути, які діяли у різні часові проміжки, про що наголосила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 696/1693/15-ц. Ураховуючи те, що державна реєстрація права оренди на земельну ділянку не є державною реєстрацією правочину у розумінні ч. 1 ст. 210 ЦК України, норми ч. 1 ст. 210 ЦК України не підлягають застосуванню при визначенні моменту набрання чинності договором оренди землі, укладеним після 01.01.2013 року. Договори оренди землі, щоукладені після 01.01.2013 року, починають свій перебіг з моменту їх укладення, тобто, підписання сторонами, відповідно, для визначення початку перебігута закінчення строку дії договору  оренди землі, укладеного після 01.01.2013 року, має значення саме момент його підписання, а не момент державної реєстрації права оренди, як неправильно вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у справах № 912/3294/18,  № 912/3295/18,  №291/421/17, №291/422/17,  №291/426/17,  № 704/1551/16-ц, в яких, зокрема, досліджувався момент укладення та набрання чинності договорів оренди землі, укладених після 01.01.2013 року, і саме ці висновки, на її, скаржника, думку, підлягають врахуванню судом під час розгляду цієї справи.Також вказувала, що скасування Міністерством рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за позивачем права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 3220484400:01:004:0011, що виникло на підставі договору оренди землі, з формальних підстав не припинило дію цього договору, жодним чином не вплинуло на його дійсність, тобто, договір підлягає виконанню сторонами відповідно до норм ст. 629 ЦК України, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.06.2018 року у справі № 823/378/16, які суд першої інстанції також не врахував під час розгляду цієї справи. Також суд першої інстанції неправильно витлумачив п. 37 договору оренди земліта не врахував умови Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220, у редакції від 19.09.2008 року. У п. 42 Типового договору оренди землі, як і в п. 37 договору оренди землі, йдеться про набрання чинності договором з моменту його державної реєстрації, тобто, державної реєстрації саме договору, а не права оренди. Отже, п. 37 договору оренди землі слід тлумачити таким чином, що цей договір набирає чинності лише з моменту його підписання сторонами, так як його державну реєстрацію неможливо провести, а державна реєстрація права оренди позивача на земельну ділянку ОСОБА_1 не може її підміняти. Судом першої інстанції також не враховано висновки Верховного Суду у справах № 291/421/17, № 291/422/17, № 291/426/17, згідно з якими відсутність у ДРРПНМ державної реєстрації права оренди на земельну ділянку не позбавляє орендаря права оспорювати договір оренди землі, укладений власником земельної ділянки з іншим орендарем. Неправильним, на її думку, є і висновок суду, що у разі скасування державної реєстрації права оренди особи на земельну ділянку в такої особи відсутнє право її оренди, що суперечить нормам ст. ст 2, 3 Закону № 1952-IV, ст 11 ЦК України, ст 124 ЗК України. Дійшовши висновку про те, що чинність наказу Міністерства № 727/5 від 15.03.2018 року впливає на вирішення позовних вимог ТОВ «Олійникова Слобода» у цій справі суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 357/9440/20, у межах якої оскаржується вказаний наказ. Також, висновок суду першої інстанції про те, що поділ земельної ділянки, яка була передана в оренду позивачу, унеможливлює захист його прав, не відповідає приписам ч. 3 ст. 110 ЗК України і не узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справах № 367/2022/15-ц, № 922/2723/17. Помилковим вважала і висновок суду про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - скасування спірних рішень Державного реєстратора є неналежним, не звернувши уваги на факт  набраннячинності Законом № 340-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 16.01.2020 року. Також вказувала, що ТОВ «Олійникова Слобода» у цій справі оскаржує проведення державним реєстратором державної реєстрації права оренди ТОВ Агрокомплекс «Узин»на спірні земельні ділянки як такої, що була проведена Державним реєстратором із грубим порушенням норм Закону № 1952-IV, детальне обґрунтування чого викладено у позовній заяві, а не тільки у межах похідної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору,  а тому посилання суду першої інстанції те, що державний реєстратор є неналежним відповідачем у справіє помилковим.
Оспорюючи додаткове рішення, адвокат Тетеря С.І. в інтересах ТОВ «Олійникова Слобода» вказувала, що ТОВ Агрокомплекс «Узин» не були заявлені витрати на професійну правничу допомогу у першій заяві по суті спору, тобто, не виконані вимоги, передбачені ч. 1 ст. 134 та п. 9 ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Окрім того, суд першої інстанції не повідомив позивача про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, чим позбавив права надати свої заперечення. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 03, 16, 24 березня  2021 року,  відкрито апеляційне провадження у справі за поданими апеляційними скаргами, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзивах на апеляційну скаргу адвокат Марценюк Л.А. в інтересах ОСОБА_1 та адвокат Косяк В.М.  в інтересах ТОВ Агрокомплекс «Узин» заперечували проти апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість. Суд першої інстанції правильно встановив, що  договір оренди землі № 13 від 17.06.2013 року є нечинним/неукладеним, а відповідно таким, що  не породжує прав та обов`язків для його сторін. Внаслідок скасування Міністерстом юстиції України рішення про державну реєстрацію права оренди позивача, останній вважається таким, що не набув такого права. Твердження скаржника на те, що договір оренди є дійсним не зважаючи на скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди, є надуманими  та такими, що ґрунтуються на нормах закону. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини у справі та встановив, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не можуть бути поновлені в обраний ним спосіб. Також суд правильно встановив, що оскільки у позивача відсутнє право оренди, відповідно відсутнє порушення його прав з боку відповідачів. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В судовому засіданні адвокат Поворознюк О.Ю. в інтересах ТОВ «Олійникова Слобода» підтримала апеляційні скарги з підстав, викладених у них, та просила їх задовольнити.
Адвокат Марценюк Л.А.  в інтересах ОСОБА_1 та адвокат Косяк В.М.  в інтересах ТОВ Агрокомплекс «Узин» заперечували проти апеляційних скарг, просили рішення суду першої інстанції та додаткове рішення щодо судових витрат залишити без змін.
Державний реєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина М.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційніскарги задоволенню не підлягають.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом,  відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належала земельна ділянки площею 2,4 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220484400:01:004:0011, що розташована у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області (т. 1 а.с. 17)
17 червня 2013 року між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі б/н, за яким остання передала позивачу в оренду земельну ділянку площею 2,400 га з кадастровим номером: 3220484400:01:004:0011 строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1262,88 грн. Додаткові умови: оранка, культивація, збір зернових на присадибній ділянці орендодавця площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 (двісті) гривень, в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін (т. а.с. 15-16).
Згідно п.37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
05.09.2013 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н.В. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 5623310 (т. 1 а.с. 21).
Наказом МЮ України № 727/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі ОСОБА_1 , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ «Олійникова Слобода» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 3220484400:01:004:0011, яке було зареєстроване на підставі договору оренди від 17 червня 2013 року. Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ «Олійникова Слобода» стало звернення власників земельних ділянок до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ «Олійникова Слобода» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій та інше (т.  1 а.с.29-38).
Скасування іншого речового права ТОВ «Олійникова Слобода» на вищезазначену земельну ділянку здійснено державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіним О.В. 15.03.2018 року, індексний номер рішення: 40127608 (т. 1 а.с. 28).
05.03.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки №б/н строком до 05.03.2025 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40128644 від 15.03.2018, державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. (т.1 а.с. 27).
27 липня 2018 року ТОВ Агрокомплекс «Узин» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі №б/н від 05.03.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» та скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно (т. 1 а.с. 39-45).
04.12.2018 року ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» уклали договір про розірвання укладеного між ними договору оренди землі від 05.03.2018 року (т. 1 а.с. 27).
13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про закриття об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 2,4 га з кадастровим номером 3220484400:01:004:0011, індексний номер рішення: 44581787, підстава: поділ об`єкта нерухомого майна, заява про розподіл земельної ділянки, серія та номер: 3131, виданий 30.11.2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дерун К.А. (т. 1 а.с. 26).
ОСОБА_1 здійснила поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3220484400:01:004:0011 на дві - площею по 1,2 га кожна з кадастровими номерами 3220484400:01:004:0029 та 3220484400:01:004:0030. 13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу спірні земельні ділянки за ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 46-49).
10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» було укладено договір оренди землі з кадастровими номерами 3220484400:01:004:0029 та 3220484400:01:004:0030 загальною площею 1,20; 1,20 га. (т. 1 а.с. 132-134).
13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрокомплекс «Узин» (т. 1 а.с. 135).
25.04.2019 року ТОВ «Олійникова Слобода» направило ОСОБА_1 пропозицію (Оферту) про внесення змін до договору оренди землі №13 від 17.06.2013 року, в якій посилаючись на істотні зміни договору оренди вважає, що є підстави для внесення змін в частині, що ідентифікують об`єкт оренди, а саме: кадастрових номерів та площі орендованих земельних ділянок, сформованих внаслідок поділу земельної ділянки, яка була першочергово передана в оренду товариству; документів, які підтверджують право власності орендодавця на такі земельні ділянки; нормативної грошової оцінки кожної із земельних ділянок та залежного від неї розміру орендної плати(т. 1 а.с. 51-66).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що  наказом Міністерства юстиції України № 727/5 від 15 березня 2018 року була скасована державна реєстрація договорів оренди землі, що були укладені між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 , як така що була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Вказане свідчить про те, що держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття за позивачем права оренди на спірну земельну ділянку.  Наказ Міністерства юстиції України на момент розгляду справи є чинним.Окрім того,  п. 37 укладеного між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 договору оренди визначено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.За умови відсутності здійснення державної реєстрації договору, як і за умови скасування незаконно проведеної реєстрації, зазначений договір оренди землі є таким, що не набрав чинності, а відтак ТОВ «Олійникова Слобода» не набуло прав орендаря за таким договором.Окрім того, станом на час розгляду справи земельна ділянка, яка була предметом договору оренди, поділена, внаслідок чого сформовано інші земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери та які передані у власність ОСОБА_1 , тобто, земельна ділянка не існує як об`єкт цивільних прав. Ураховуючи, що заходи щодо поділу земельної ділянки із кадастровим номером 3220484400:01:004:0011 є чинними, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки поновлення прав позивача шляхом внесення змін до договору оренди, потребуватиме об`єднання земельних ділянок, утворених за наслідками поділу, та створення земельної ділянки зі складу існуючих ділянок, які вже сформовані як об`єкти цивільних прав, а отже, позивачем у цій справі обрано неефективний спосіб захисту. Також, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 29 травня 2019 року у справі 367/2022/15-ц, суд першої інстанції вважав, що  скасування рішення державного реєстратора, яке вичерпало свою дію, не призведе до поновлення  правпозивача, а тому є неналежним способом захисту.
Ухвалюючи додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції,  зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, а також те, що в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено повністю, та ураховуючи принцип розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ Агрокомплекс «Узин» про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ТОВ «Олійникова Слобода» витрат на професійну правничу допомогу на користь ТОВ Агрокомплекс «Узин» в розмірі 15 000 грн.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».
Аналогічні положення містить ст. 6 Закону України «Про оренду землі», згідно з якою орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст. 124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
А згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.
У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено, що наказом МЮ України № 727/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора № 39646022 від 13.02.2018 року про реєстрацію договору оренди, укладеного 17.06.2013 року між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 , скасовано.
Зі скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку, та внесенням відповідних відомостей до Реєстру втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 125 ЗК України вважається такою, що не набула відповідного речового права.
За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову в частині визнання правочину недійсним, оскільки укладення договору і реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку на підставі договору за відповідачем ТОВ Агрокомплекс «Узин» після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині, зокрема про те, що скасування рішення державного реєстратора не призводить до припинення права оренди, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача про те, що  суд першої інстанції помилково ототожнив поняття "державної реєстрації договору" із поняттям "державної реєстрації права оренди", колегія суддів відмічає, що у даних правовідносинах відбулося скасування державної реєстрації права оренди, а тому, незважаючи на наявність підписаного договору оренди, таке право не вважається набутим за відсутності його державної реєстрації, що прямо убачається із вищенаведених норм законодавства у сфері оренди землі, а відтак такі доводи скаржника не приймаються до уваги колегії суддів.
Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування районним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 322/1178/17 та № 357/8110/18 також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Зокрема, у постанові у справі № 357/8110/18 Верховний Суд висловив наступні правові позиції щодо чинності права оренди за договором оренди землі після скасування державної реєстрації речового права оренди землі, проведеної на підставі цього договору, що має місце у спірних правовідносинах.
Отже, встановивши, що державна реєстрація речового права позивача на спірну земельну ділянку була скасована 15 березня 2018 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки на момент початку перебігу строку дії укладеного 02 березня 2018 року договору оренди землі, відлік якого обраховується з 16 березня 2018 року - часу  здійснення на підставі вказаного договору державної реєстрації речового права за відповідачем, права та інтереси позивача порушені не були, оскільки права на вказаний об`єкт нерухомого майна у нього вже були відсутні. Тобто, укладення оскарженого договору оренди не стало перешкодою для позивача у реалізації права користування тією самою земельною ділянкою, що виключає наявність підстав для визнання договору оренди землі недійсним (висновки ВС у справі № 357/8110/18).
Посилання скаржника на неправильне тлумачення судом першої інстанції п. 37 договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_2 , також не можуть бути взяти до уваги колегії суддів, оскільки у даному випадку суд жодним чином не тлумачив зміст п. 37 Договору оренди землі, а лише прочитав його так, як він написаний.
Оскільки за загальним правилом з 01.01.2013 року правовий інститут державної реєстрації договорів оренди землі припинив своє існування, ураховуючи положення ст. 125 ЗК України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права, а не з моменту укладення договору оренди землі.
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при вирішенні справи не були враховані висновки Верховного Суду, згідно яких відсутність державної реєстрації права оренди на земельну ділянку не позбавляє орендаря права оспорювати договір оренди землі, укладений власником земельної ділянки з іншим орендарем, також відхиляються колегією суддів, оскільки наведені позивачем висновки районного суду стосуються не подібних, а інших правовідносин. Окрім того, у даній справі суд відмовив у задоволенні позову ТОВ «Олійникова Слобода» не з підстав відсутності права вимоги як такого, а з урахуванням тієї обставини, що на час укладення оспорюваного договору оренди позивач не був наділений правом оренди земельних ділянок, які є предметом оспорюваного договору, тому оспорюваним договором його право орендаря не порушене.
Ураховуючи, що висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 10 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3220484400:01:002:0039 та 3220484400:01:002:0040, є правильними, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку районного суду про обрання позивачем невірного способу захисту в частині інших, похідних, вимог  не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не мають вагомого значення для правильного вирішення спору.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Олійникова Слобода» відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано повну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах,  а тому немає підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника, які за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві.
 Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить, а зводиться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції при ухваленні додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує наступне.
Згідно із ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно матеріалів справи, ТОВ Агрокомплекс «Узин» в особі адвоката Червінчик Є.Е. 12.01.2021 року подало до суду першої інстанції письмові пояснення, в яких заявили про відшкодування витрат за надання правничої допоги, тобто, відповідна заява відповідачем була зроблена до закінчення судових дебатів у справі. Також відповідна заява була зроблена представником відповідача у судовому засіданні.
19.01.2021 року ТОВ Агрокомплекс «Узин», тобто, протягом п`яти днів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, подало заяву про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами на підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу, зокрема, до заяви долучено договір про надання правової допомоги (правничої) від 30.06.2020 року, укладеного між укладеного між ТОВ Агрокомплекс «Узин» та адвокатом Червінчиком Євгенієм Едуардовичем; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 30.06.2020 року, укладеного між ТОВ Агрокомплекс «Узин» та адвокатом Червінчиком Євгенієм Едуардовичем на загальну суму 15 000 грн.; акт приймання-передачі наданих послуг від 18 січня 2021 року; детальний опис наданих послуг у справі №357/8188/19 від 18 січня 2021 року; платіжне доручення №1121 від 18.01.2021 року на суму 15 000 грн.
Отже,  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ТОВ«Олійникова Слобода» на користь ТОВ Агрокомплекс «Узин» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, оскільки такі підтверджені належними  доказами, які надані суду у строк, визначений процесуальний законом, а відтак підстав для скасування додаткового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2021 року немає.
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
За наведених підстав,  колегія суддів залишає апеляційну скаргу адвоката Тетері С.І. в інтересах ТОВ «Олійникова Слобода» без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2021 року - без змін.
Стосовно розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, адвокат Марценюк Л.А.  в інтересах ОСОБА_1  долучила до відзиву на апеляційну скаргу договір про надання правової допомоги 30/21 від 10.03.2021 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги 30/21 від 10.03.2021 року, акт виконаних робіт № 1 до договору про надання правової допомоги 30/21 від 10.03.2021 року на суму 7 500 грн (аналіз апеляційної скарги з виїздом поза робоче місце адвоката та підготовка правової позиції щодо захисту прав та інтересів клієнта - 500грн; складання відзиву на апеляційну скаргу 5 000 грн; участь в апеляційному розгляді справи  - 2 000грн) та товарний чек про сплату вказаних коштів.
У п. 1 Додатку до договору № 30/21 про правничу допомогу від 10.03.2021 року передбачено, що за виграну справу в апеляційній інстанції, клієнт сплачує адвокату гонорар розмірі 5 000 грн.
Отже, загальний розмір заявлених ОСОБА_1 до відшкодування витрат на правничу допомогу складає 12 500 грн.
Адвокат Косяк В.М. в інтересах ТОВ «Агрокомплекс «Узин» до відзиву на апеляційну скаргу на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу долучив договір № 69 про правничу допомогу від 05.03.2021 року, акт приймання-передачі від 17.03.2021 року, згідно якого вартість наданої клієнту професійної допомоги становить 9000 грн, які сплачені ТОВ «Агрокомплекс «Узин» відповідно до квитанції від 15.03.2021 року №1278.
Згідно п. 2.2 договору № 69 за виграну справу в апеляційній інстанції клієнт сплачує адвокату гонорар успіху у розмірі 4000 грн.
Отже, загальний розмір заявлених ТОВ «Агрокомплекс «Узин» до відшкодування витрат на правничу допомогу складає 13 000 грн.
Заперечуючи проти заявлених відповідачами розмірів витрат на правничу допомогу, адвокат Самрук С.М. в інтересах ТОВ «Олійникова Слобода»подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, посилаючись на їх недоведеність. Просив зменшити розмір заявлених ТОВ «Агрокомплекс «Узин» витрат на правничу  допомогу до 9 000 грн, а заявлених ОСОБА_1 - до 12 500 грн.
Аналізуючи надані суду апеляційної інстанції докази на підтвердження заявлених розмірів судових витрат понесених на оплату професійної правничої допомоги та тривалість розгляду справи, її складність, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_1  та ТОВ Агрокомплекс «Узин» розміри витрат на правничу допомогу є підтвердженими та такими, що відповідають складності справи та виконаній адвокатами роботі, а відтак клопотання ТОВ «Олійникова Слобода» про зменшення розміру  витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. 
За таких обставин, витрати  ОСОБА_1  та ТОВ Агрокомплекс «Узин» на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок ТОВ «Олійникова Слобода», оскільки підтверджені належними  доказами, поданими до суду у строк, визначений  частиною 8 статті 141 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги адвоката Тетері Світлани Ігорівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2021 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода»(ідентифікаційний код 03755360, місцезнаходження: 09137, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Олійникова Слобода, вул. Центральна, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн, на відшкодування витрат, пов`язаних з апеляційним переглядом справи.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода»(ідентифікаційний код 03755360, місцезнаходження: 09137, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Олійникова Слобода, вул. Центральна, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» (код ЄДРПОУ 32638214, місцезнаходження: 09138, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Мала Антонівка, вул. Олексія Цмокна, 1-А) 13 000 (тринадцять тисяч) грн на відшкодування витрат, пов`язаних з апеляційним переглядом справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   

Повне судове рішення складено 21 травня 2021 року.

 
Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                          А.А. Пікуль 

І.В. Іванова