ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року
м. Черкаси   

Справа № 696/156/18		
Провадження № 22-ц/821/709/21		
Категорія: 308000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
третя особа із самостійними вимогами: ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Мельника Сергія Анатолійовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року (ухваленого в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської областіпід головуванням судді Опалинської О.П., повний текст рішення складено 08 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

16 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_5 ,після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
Позивачка вказує, що вищевказаний спірний будинок був побудований її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за час спільного шлюбу, а тому вважає, що він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
ОСОБА_1 зазначає, що після смерті матері ОСОБА_5 вона прийняла спадщину шляхом вступу в управління і володінням спадковим майном померлої відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, як особа, що на момент відкриття спадщини була неповнолітньою, зареєстрована та постійно проживала у вищевказаному будинку.
Окрім того, після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її чоловік, відповідач по справі - ОСОБА_4 , який є батьком позивачки, шляхом вступу в управління і володінням спадковим майном померлої, який постійно був зареєстрований та проживав у вищевказаному будинку, а також ОСОБА_3 , дочка померлої ОСОБА_5 шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном померлої, оскільки розпорядилася майном та предметами домашнього вжитку спадкодавця.
06 лютого 2018 року, вказує позивачка, вона дізналася, що її батько ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на спірний будинок.
Позивач звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , однак, нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив їй у його видачі в зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірне будинковолодіння.
З метою захисту своїх прав, ОСОБА_1 звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області із відповідним позовом та уточнившись з позовними вимогами остаточно просила постановити судове рішення, яким встановити факт прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК УРСР та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року до розгляду у справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
У свою чергу,  ОСОБА_3  04 квітня 2018 рокузвернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_3 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 .
Після смерті матері, вказує ОСОБА_3 ,вона протягом декількох тижнів взяла деякі її речі, якими користується до сьогоднішнього дня. 
Також зазначає, що разом із ОСОБА_1  вони у квітні-травні 1988 року зробили косметичний ремонт будинку, а саме побілили та покрасили його, а тому вважає себе такою, що прийняла спадщину шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном померлої.
Спірний будинок був побудований спільними зусиллями та за спільні кошти їх батьків,в період перебування батьків в зареєстрованому шлюбі, а відтак, ОСОБА_3 вважає, що будинок по АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя .
Тобто, після смерті матері ОСОБА_5 , відкрилася спадщина на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 .
У лютому 2018 року, зазначає ОСОБА_3 , вона та її сестра ОСОБА_1 дізналися, що їх батько зареєстрував право власності на спірний будинок.
ОСОБА_3 вказує, що звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , однак, нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив їй у його видачі в зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.
У зв`язку з наведеним, з метою захисту своїх майнових прав, ОСОБА_3 звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області з даною позовною заявою та просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК УРСР та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 червня 2018 року прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом позов ОСОБА_3 , яка являється третьою особою у справі із самостійними вимогами щодо предмету спору, про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування та об`єднано їх.
На підставі розпорядження Кам`янського районного суду Черкаської області № 84 від 24 липня 2018 року цивільна справа № 696/156/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно передана до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, як найбільш територіального наближеного для її розгляду.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року замінено відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 правонаступниками померлого відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 та третьої особи, на стороні позивача, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 - задоволено частково.
Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою : АДРЕСА_2 .
Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.
Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою : АДРЕСА_2 .
В решті позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як спадкоємці, що фактично прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_5 відповідно до ст. 549 ЦК (в ред. 1963 року), мають право на оформлення спадкових прав.
Визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ,за висновками суду першої інстанції, буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача та третьої особи, яка заявляла самостійні вимоги на предмет спору, як спадкоємців після смерті їх матері ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 12 березня 2021 року, представник  ОСОБА_2  - адвокат Мельник С.А.,вважаючи оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам даної справи, просив суд скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року, ухваливши при цьому нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки тому, що при вирішенні питання чи є будинок по АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд не звернув належної уваги на відсутність правовстановлюючих документів на цей будинок. При цьому, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 не надали жодних документів, які б підтверджували те, що до відкриття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_5 у подружжя ОСОБА_6 виникло право власності на будинок. Проте, лише у лютому 2018 року таке право вперше виникло у ОСОБА_4 , після державної реєстрації вказаного будинку. Вимог про визнання права власності на спірний будинок за спадкодавцем ОСОБА_5 сторонами не заявлено.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку щодо встановлення юридичного факту про прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_5 , оскільки останньою не надано належних та допустимих доказів про прийняття спадщини після смерті матері, які передбачені діючим цивільним законодавством.

Відзив на апеляційну скаргу.

12 квітня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Мельника С.А., в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, у зв`язку із чим ОСОБА_3 просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
У своєму відзиві, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 12 квітня 2021 року,  ОСОБА_1 ,не погоджуючись із доводами апеляційної скарги представника  ОСОБА_2  - адвоката Мельника С.А. та вважаючи їх необгрунтованими,просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 07 лютого 2018 року Кам`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ( т.1 а.с.11, 45, 94).
Як вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_2 виданого 07 жовтня 1972 року Кам`янським райбюро ЗАГС Черкаської області батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1 а.с. 9, 43).
Із свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 виданого відділом ЗАГС Кам`янського райвиконкому Черкаської області 24 серпня 1991 року вбачається, що ОСОБА_7 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (т.1а.с. 10, 44).
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019573728 від 13 лютого 2018 року вбачається, що 28 жовтня 1967 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 уклали шлюб та дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (т.1а.с. 12, 46, 95).
Згідно довідки Кам`янської міської ради Кам`янського району Черкаської області № 571 від 19 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала за адресою АДРЕСА_2 з 08 вересня 1972 року по 06 лютого 1996 року (т.1а.с. 27, 47).
Як вбачається із листа Кам`янської міської ради Кам`янського району Черкаської області № 617 від 19 лютого 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно довідки голови вуличного комітету разом під час шлюбу побудували будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 та проживали там весь час до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Разом з ними проживала донька ОСОБА_1 , яка і після смерті матері з 06 квітня 1988 року по 06 лютого 1996 року продовжувала проживати в даному будинку.( т.1 а.с. 48).
Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №114774756 від 21 лютого 2018 року власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі довідки серія та номер: 243, виданої 02 лютого 2018 року Кам`янською міською радою та технічного паспорта серія та номер: 3245, виданого 05 січня 2018 року видавник КП ЧООБТІ (т.1 а.с. 49, 96).
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 , виданого 02 листопада 1968 року Кам`янським райбюро ЗАГС Черкаської області батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1а.с. 93).
Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019765077 від 15 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_10 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (т.1 а.с. 97).
Згідно акту та довідки голови вуличного комітету, ОСОБА_3 дійсно після смерті матері ОСОБА_5 взяла її речі та разом із сестрою ОСОБА_1 робила поточний ремонт будинку за адресою АДРЕСА_2 протягом квітня-травня 1988 року (т.1а.с. 98, 99).
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 виданого Кам`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області 28 грудня 2018 року (т.1а.с. 193, 195).
З копії спадкової справи № 1 за 2019 рік вбачається, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про прийняття спадщини по заповіту звернулася ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини по закону звернулася ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.207-209).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника  ОСОБА_2 - адвоката Мельника С.А. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.
Згідно з вимогами до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною другою статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (статті 1261 ЦК України).
У відповідності до положень ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину за умови, що такий постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або у визначений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи,  ОСОБА_12 та ОСОБА_4 з 28 жовтня 1967 року перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно дозволу відділу комунального хазяйства виконкому Смілянського міського Ради депутатів трудящих від 10 жовтня 1968 року відповідно до рішення № 264 виконкому Кам`янської міської Ради депутатів трудящих Черкаської області від 19 вересня 1968 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, оскільки вони виникли до 01 січня 2004 року.
Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) особами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання тощо, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Як встановлено вище, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на виділеній останньому земельній ділянці, у 1968 році розпочали будівництво житлового будинку із надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , яке 21 лютого 2018 року зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_4 .
Отже, врахувавши сукупність наявних по справі доказів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та їх частки становлять по Ѕ частині кожного.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина.
На момент смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 18 липня 1963 року.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин щодо прийняття спадщини) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент
смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті
і народженні після його смерті (стаття 527 ЦК УРСР).
За правилами статі 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Таким чином, на день смерті ОСОБА_5 спадкоємцями за законом першої черги були ОСОБА_4 та їх спільні діти ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Є безпідставними посилання представника  ОСОБА_2 - адвоката Мельника С.А. в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні питання чи є будинок по АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд не звернув уваги на відсутність правовстановлюючих документів на цей будинок, а також відсутність документів, які підтверджували б виникнення права власності на будинок у подружжя ОСОБА_6 до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , виходячи із наступного.
При вирішенні спорів щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із  пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно, судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня  1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР  від 31 жовтня 1975 року № 45/5, пунктом 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР  від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.
Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.
Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня  1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Згідно відомостей листа КП «Черкаське обласне об`єднане БТІ» та копії інвентаризаційної справи № 3245, з технічного паспорту будинку по  АДРЕСА_2 , виданого 05 січня 2018 року вбачається, що дані щодо будівництва житлового будинку та господарських будівель були внесені на підставі основної інвентаризації від 16 листопада 1974 року, а також даних поточної інвентаризації від 28 липня 1986 року та 05 січня 2018 року. З опису технічного стану будинку вбачається, що будинок був збудований у 1973 році.
За даними вказаних технічних інвентаризацій житловий будинок з надвірними будівлями по  АДРЕСА_2 побудовано до 1992 року і не введено в експлуатацію. Згідно Інструкції про проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 року із змінами та доповненнями, дані будівлі не є самочинними і не потребують введення в експлуатацію. 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня  2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі № 303/7555/15-ц (провадження № 61-9383св18).
Встановивши, що будинок побудований під час перебування в шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , реєстрація права власності якого була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що даний будинок належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тобто до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 входить Ѕ частка в праві спільної власності житлового будинку по АДРЕСА_2 , спадкоємцями якого в рівних частках є  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , при цьому, частки спадкоємців в спадковому майні становлять по 1/6 частині кожному.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно, від 28 лютого 2018 року та 26 березня 2018 року, іншим чином, ніж шляхом звернення до суду із відповідними позовами, вказані особи позбавлені можливості захистити свої спадкові права та інтереси.
У відповідності до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Інші доводи, наведені представником  ОСОБА_2 - адвокатом Мельником С.А. в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування постановленого судом першої інстанції рішення за наведених в апеляційній скарзі підстав.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Мельника Сергія Анатолійовича - залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 ; третя особа на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                  О.В. Карпенко

Судді         В.Г. Бородійчук

       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 24 травня 2021 року/