УХВАЛА
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 310/6618/17
провадження № 61-4635св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,  
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
третя особа за зустрічним позовом - приватне підприємство «Бердянськмеблі»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року в складі 
судді Черткової Н. І. та на постанову Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року в складі колегії суддів Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 та просив визнати особистою власністю нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 .
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з відповідачем із 01 вересня 2004 року до 28 грудня 2005 року, тобто до реєстрації шлюбу 28 грудня 2005 року, а також визнати за нею право власності на Ѕ частину цілого вбудованого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та на ј частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року, первісний позов задоволено, визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 ціле вбудоване приміщення загальною площею 158,1 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та Ѕ частину нежитлової будівлі, загальною площею 617 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. 
 
27 лютого 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року та на постанову Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року. Просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Предметом спору в справі, що переглядається, є визнання майна особистою власністю одного з подружжя чи спільною сумісною власністю подружжя. Суди першої та апеляціної інстанцій встановили, що спірне нерухоме майно зареєстроване в державному реєстрі за позивачем на праві власнсоті у січні 2006 року під час перебування сторін у шлюбі, проте придбене ним за власні кошти до реєстрації шлюбу. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 334/3161/17 за позовом  ОСОБА_3  до  ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О. С., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності (правочину) недійсним.
 
Направляючи справу № 334/3161/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що тлумачення норм ЦК України та Закону України № 1952-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» дає підстави для висновку, що до 01 січня 2013 року:
      державна реєстрація права власності на нерухоме майно не була безумовною умовою виникнення права власності у набувача такого майна за договором купівлі-продажу;
      договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникало з моменту здійснення державної реєстрації договору купівлі-продажу (частина четверта статті 334 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин);
      для визначення того, яка норма підлягає застосуванню (ЦК України чи Закон 
№ 1952-IV), слід застосовувати частину другу статті 4 ЦК України, що закріплює пріоритет норм ЦК України над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК України над нормами інших законів, підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 
2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 у справі № 6-59цс13, постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Відповідно до статті 4 ЦК України Закон № 1952-IV не міг встановлювати інші правила, аніж передбачено ЦК України.
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2021 року справу № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) прийнято та призначено до розгляду. 
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20).
 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження у справі № 310/6618/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватне підприємство «Бердянськмеблі» про встановлення факту  спільного проживання однією сім`єю та визнання майна спільно сумісною власністю зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат
 
Судді                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук