Номер провадження: 22-ц/813/3113/21 
Номер справи місцевого суду: 521/13728/18
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року, постановлене під головуванням судді Коблової О.Д., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
в с т а н о в и в:
У серпні2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1  та просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 20 квітня 1984 року на підставі рішення виконкому Іллічівської райради народних депутатів № 259 їй було видане розпорядження № 199 про відкриття особистого рахунку з правом укладення договору найму житлової площі, що складається з однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_1 . З цього часу вона, її чоловік та син (відповідач) проживали та були зареєстровані в цій квартирі. Проте, з 2003 року відповідач ОСОБА_1  у квартирі не проживав, жодної допомоги на утримання квартири не надавав і їй доводилося самостійно сплачувати за нього витрати на житлово-комунальні послуги та квартплату, що стало підставою для звернення з позовом до суду.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано  ОСОБА_1  таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою  АДРЕСА_1 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року виправлено описку замість відповідача ОСОБА_1 , зазначено вірно ім`я ОСОБА_3 . 
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішити питання про поворот виконання заочного рішення шляхом поновлення його реєстрації в квартирі,посилаючись на неправильно досліджені та оцінені докази та порушення норм процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що позовна заява підписана не ОСОБА_2 , а внаслідок того, що суд не повідомив відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, позбавив його права довести цю обставину. Про те, що позов підписувала не ОСОБА_2 свідчить і той факт, що при зазначені відповідача, зроблено помилку та вказано інше ім`я, коли б ОСОБА_2 не допустила б такої помилки бо є його матір`ю. 
Також колегія суддів, вважає зазначити наступне.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, скасовано ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року про виправлення описки, та провадження закрито.
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року скасоване, та провадження закрито з тих підстав, що позивачка ОСОБА_2 померла, та не допускається по даній справі правонаступництва. 
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року постанова Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, якою скасоване заочне рішення, скасоване з передачею на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді, з урахуванням того, що постанова апеляційного суду, якою скасована ухвала суду першої інстанції про виправлення описки набула чинності, судом апеляційної інстанції при розгляді справи було встановлено, що дійсно ОСОБА_1 , є особою до якої було заявлено позовні вимоги про визнання втратившим право користування квартирою, а тому, колегія суддів дійшла до висновку, що права апелянта у даній справі порушені. 
Відзиву до суду не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його представника – ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про скасування рішення суду із закриттям провадження у справі, з наступних підстав.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає та факт непроживання відповідача в  квартирі підтверджений належними доказами, а тому він є таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 квітня 1984 року на підставі рішення виконкому Іллічівської райради народних депутатів № 259 їй було видане розпорядження № 199 про відкриття особистого рахунку з правом укладення договору найму житлової площі, що складається з однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 звертаючись до суду, зазначила, що ОСОБА_1 з 2003 року у вказаній квартирі не проживав, на підтвердження чого надала до суду акт, складений сусідами та довідку (виписку з домової книги про склад родини та реєстрації) про непроживання відповідача.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що акт та довідка не є належними доказами доведеного факту непроживання ОСОБА_1 у спірній квартирі.
Згідно зі ст. 71 ч.1 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, встановлених даною нормою закону, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутності поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися жо жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Такий правовий висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК УРСР міститься у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц.
Однак, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, прийнявши до уваги тільки акт та довідку та не в повному обсязі дослідив обставини справи.
Як вбачається з акту від 13 серпня 2018 року складеному сусідами ОСОБА_2 , підписи яких посвідчені начальником дільниці №1, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 мешкає одна, ОСОБА_1 в вищевказаній квартирі не проживає (а.с. 9 т. 1).
Також з довідки (виписки з домової книги про склад родини та реєстрації) від 15.08.2018 року №534 підписаною начальником ОСОБА_5 та бухгалтером ОСОБА_6 , вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та згідно заяв від сусідів ОСОБА_1 не проживає у вказаній квартирі тривалий час (а.с. 10 т. 1).
Проте, колегія суддів звертає увагу, що складений акт та довідка не є належними доказами щодо не проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі понад встановлені законом строки.
Крім того, у відповідності до матеріалів справи, позивачем належним чином не був доведений факт відсутність відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а провадження закриттю, з урахуванням предмету позовних вимог, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалі справи заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволений. Визнано  ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою  АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 80).
Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Судом встановлено, що спірні правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, нерозривно пов`язані з особою позивача, а тому правонаступництво в даному випадку не допускається.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не допускають правонаступництва.
Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377, ст.ст. 381-389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року – скасувати.
Провадження у справі – закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 23 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ А.П. Заїкін

______________________________________ О.В. Князюк