Ухвала
Іменем України 
19 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 683/3446/19
провадження№ 51- 555 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційногокримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 ,            ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника           ОСОБА_4 навирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 4 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,           ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області, працевлаштованого, мешканця                         АДРЕСА_1 ), раніше не судимого. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком  Старокостянтинівськогорайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2020 року  ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді виправних робіт на строк два роки з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави грошових коштів у розмірі двадцять відсотків без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Постановлено стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілої           ОСОБА_6 3 245,32 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 162,27 грн на відшкодування моральної шкоди, з ТОВ «СТЛ+М» на користь           ОСОБА_6 – 29 837,73 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 4 січня 2021 року вирок щодо           ОСОБА_5 залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 10 вересня 2019 рокублизько 9:15, керуючи технічно справним вантажним транспортним засобом марки «Volvo» моделі «FM 12», що належить ТОВ «СТЛ+К», рухаючись по автодорозі зі сполученням Житомир—Чернівці—Теребляче, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, нехтуючи вимогами п.1.5, п.2.3, пп. «б» п. 12.3, п.12.4, п.13.1 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, перевищив дозволену швидкість і, рухаючись у населеному пункті по вул.1 Травня в м. Старокостянтинові в напрямку вул. Грушевського зі швидкістю не менше 60 км/год та усвідомлюючи, що попереду керованого ним автомобіля із значно меншою швидкістю в попутному напрямку рухається автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passаt» під керуванням ОСОБА_7 , який включив світлові покажчики та мав намір здійснити маневр повороту праворуч на другорядну дорогу на вул. Перемоги, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не вжив належних заходів до зменшення швидкості, внаслідок чого навпроти будівлі №139 на вказаній вулиці допустив зіткнення правою передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passаt», у результаті чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Порушення ОСОБА_5 зазначених вимог ПДРперебуває упрямомупричинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник           ОСОБА_4 в інтересах           ОСОБА_5 ставить питання про перегляд оскаржуваних судових рішень на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить відкрити касаційне провадження, судові рішення змінити, пом`якшити покарання обвинуваченому шляхом призначення йому покарання за ч.1 ст. 286 КК у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Наобґрунтування своїх доводів у частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність захисник посилається на те, що судами в частині призначеного обвинуваченому покарання не дотримано вимог статей 50, 65 КК, оскільки належним чином не враховано даних про особу обвинуваченого та пом`якшуючих покарання обставин.
Що стосується доводів невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то захисник у скарзі зазначає про те, що:
? судом фактично не враховано даних про особу ОСОБА_5 , який вперше вчинив злочин, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно з даними висновку експерта в крові обвинуваченого не виявлено будь-яких спиртів, а також судом не взято до уваги пом`якшуючих покарання обставин: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, часткового відшкодування шкоди та відсутність обтяжуючих покарання обставин;
? судом призначено покарання у виді виправних робіт із встановленням максимальних терміну та відсотків відрахування від суми заробітку.
Крім того, з урахуванням положень статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вважає необґрунтованими і невмотивованими судові рішення в частині призначеного           ОСОБА_5 покарання. Зазначає, що суд апеляційної інстанції під час перегляду провадження в апеляційному порядку не звернув увагу на аналогічні доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині призначеного суворого покарання обвинуваченому та без наведення правових висновків свого рішення залишив вирок суду першої інстанції без змін. Посилається на правову позицію Верховного Суду, зазначену в постанові від 25 вересня 2018 року (у справі № 362/4131/16).
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості           ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисником не оскаржуються.
Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Як убачається з вироку, посилаючись на положення ст. 65 КК, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, а також зважив на відсутність обтяжуючих покарання обставин.  Також  судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має постійне місце роботи, та думку потерпілої ОСОБА_6 про те, що обвинуваченому необхідно  призначити покарання, не пов`язане  з реальним відбуванням покарання у виді позбавлення волі.
При цьому суд, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке  відповідно до ст.12 КК належить до категорії невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 286 КК у виді виправних робіт з відрахуванням із суми його заробітку в дохід держави грошових коштів у розмірі двадцять відсотків та відсутність підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Суд у вироку також зазначив, що таке покарання  буде достатнім для  виправлення та перевиховання обвинуваченого  та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , під час якого суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам касаційної скарги.
Так, захисник в апеляційній скарзі не погоджувався з  вироком суду першої інстанції  у зв`язку з призначенням обвинуваченому суворого покарання та  зазначав,у тому числі, про те, що судом не було враховано даних про обвинуваченого, який раніше  не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, вчинив злочин вперше, відсутності тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення та наявності пом`якшуючих покарання обставин. Вважав, що з урахуванням зазначених обставин і позитивних характеристик ОСОБА_5 суд мав підстави для призначення обвинуваченому  покарання у виді штрафу.  
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими вище наведені доводи апеляційної скарги та  зазначив про те, що  судом першої інстанції при призначенні покарання враховано всі наведені стороною захисту обставини та належним чином вмотивовано призначене покарання.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини:  щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування обвинуваченим шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, постійно працює водієм у ТОВ «СТЛ+М», за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, та думку потерпілої, яка просила не призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. 
Зі змісту ухвали вбачається, що, на думку суду апеляційної інстанції, вимоги ст. 65 КК судом першої інстанції дотримано, а призначене ОСОБА_5   покарання за ч.1 ст. 286 КК у виді виправних робіт з відрахуванням із суми заробітку засудженого в дохід держави грошових коштів у розмірі двадцять відсотків є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу суд апеляційної інстанції не вбачає. 
З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, через що вона проходила тривале лікування, даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце роботи, доводи касаційної скарги захисника про неврахування судами відсутності у провадженні тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення, неперебування обвинуваченого  на обліку в лікарів нарколога та психіатра, відсутності доказів про перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння та про призначення суворого покарання, у цілому не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій у частині призначеного ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді виправних робіт з відрахуванням із суми його заробітку в дохід держави грошових коштів у розмірі двадцять  відсотків. При цьому Судом приймається до уваги, що санкцією ч.1 ст. 286 КК крім штрафу, передбачено також покарання у виді виправних робіт, арешту, обмеження волі. Проте, покарання у виді виправних робіт не є найсуворішим за видом, передбаченого санкцією вказаної статті КК.
Отже, Суд не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому основного покарання та звертає увагу на те, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Посилання у скарзі захисника  направову позицію Верховного Суду, зазначену в постанові від 25 вересня 2018 року (у справі № 362/4131/16),не є переконливими, оскільки в зазначеній справі Суд, переглядаючи судові рішення в касаційному порядку, вирішував питання щодо зміни судових рішень у частині призначення особі покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням інших обставин кримінального провадження та інших даних про особу засудженого. 
З урахуванням вищезазначеного Суд не вбачає підстав вважати, що постановлені в даному провадженні судові рішення є незаконними з огляду на порушення вимог чинного КПК або КК. На думку Суду, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є обґрунтованими і вмотивованими. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі не наведено. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи положення ч. 7 ст. 115 КПК та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника           ОСОБА_4   навирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                    ОСОБА_3