ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року	Львів	Справа № 461/10693/20 пров. № А/857/6001/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Макарик В.Я. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:
представник позивача                              Редчиць Д.І.
представник відповідача                    Вишневський А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в  режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року (головуючий суддя Мисько Х.М., м.Львів ) у справі №461/10693/20 за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку примусового затримання, –
В С Т А Н О В И В:
18.12.2020 року позивач, Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , далі – відповідач), в якому просив про продовження строку затримання відповідача в Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні, на строк на шість місяців, з метою вжиття заходів щодо ідентифікації та примусового видворення.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що з метою ідентифікації відповідача, Головне управління ДМС України у Львівській області зверталось із листами до посла Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка в Туреччині щодо адміністративного затримання та сприяння у ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину. Станом на момент подання цього позову відповіді та необхідних документів від Посла не отримано. Зазначає, що строк затримання завершується, а відтак існує об`єктивна необхідність у його продовженні.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2020 року позов задоволено, продовжено строк затримання громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланки ОСОБА_1 в Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове ,яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог  скарги апелянт зазначає, що не перешкоджав ідентифікації своєї особи та співпрацював з міграційним органом. Вважає, що позивач необґрунтовано просить про продовження строку затримання з огляду на те, що він не надав жодних доказів що ним було вчинено заходи спрямовані на ідентифікацію особи відповідача за попередній строк затримання.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги, просить їх задовольнити.
Представник позивач у судовому засіданні проти вимог скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Як встановлено судом, рішенням Галицького районного суду м.Львова (справа №461/4987/20) від 24 червня 2020 року задоволено адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 , про його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
З метою ідентифікації відповідача, Головне управління ДМС України у Львівській області зверталось із листами до посла Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка в Туреччині (лист від 16 липня 2020 року №4601.4.2.-7408/46.2-20, лист від 08 вересня 2020 року №4601.4.2-9383/46.2-20, лист від 17 вересня №4601.4.2-9924/46.1-20) щодо адміністративного затримання та сприяння у ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину. Станом на момент подання цього позову відповіді та необхідних документів від посла не отримано. 
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на даний час не одержано інформації від посла Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі - Ланка в Туреччині жодних документів, необхідних для ідентифікації особи відповідача, а відтак, з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, строк затримання слід продовжити.
Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступні міркування.
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі –Закон) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно з ч. 3 ст. 3 розд. І Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
   Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.   
Абзацом 1 п. 4 ст. 30 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Пунктом 1 розд. VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС, Адміністрації Держприкордонслужби та Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за № 806/21119, визначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. 
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що документи які б підтверджували законне перебування відповідача на території України відсутні, що унеможливлює його ідентифікацію. Діючий паспортний документ, що дає право на виїзд з України, у апелянта відсутній. Належних доказів, які б спростовували вищенаведені обставини, апелянтом та його представником суду апеляційної інстанції не надано.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що з метою ідентифікації відповідача міграційним органом було направлено низку листів до посла Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі - Ланка в Туреччині, однак, станом на 18 грудня 2020 року жодної відповіді не отримано. 
Частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України ( КАС України) визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до частини 12 статті 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Відповідно до частини 13 статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.
При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.
Колегією суддів встановлено, що зібрані у справі докази підтверджують обставин щодо фактичного направлення листів щодо ідентифікації відповідача до дипломатичних представництв або консульських установ держави ймовірного походження відповідача.  
Разом з тим належних документів та відповіді міграційним органом не отримано, що перешкоджає ідентифікації особи відповідача, а відповідно й забезпеченню виконання процедури примусового повернення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а доводи апелянта не спростовують їх, а тому, відповідно до ст.316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 272, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року у справі № 461/10693/20 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	В. Я. Макарик