ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 р. 	Справа № 520/5625/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, по справі № 520/5625/19
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №520/5625/19 шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року по справі № 520/5625/19.
В обґрунтування поданої заяви зазначено про наявність відмови пенсійного органу виконувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року по справі № 520/5625/19, викладеної у листі пенсійного органу від 10.09.2020 року та постанови державного виконавця від 20.11.2020 року про закриття виконавчого провадження із посиланням на наведений лист ГУПФУ в Харківській області. Враховуючи невиконання означеного судового рішення у справі № 520/5625/19 із посиланням на положення ст.129-1 Конституції України, ст.ст.14, 370 КАС України, висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 05.07.2018 року (провадження №К/9901/2594/17), просить задовольнити вимоги заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі № 520/5625/19 у задоволенні заяви представника позивача від 24.02.2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено у повному обсязі.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття ухвали суду з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року по справі № 520/5625/19.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на помилковість висновку суду першої інстанції про можливість встановлення судового контролю лише під час прийняття рішення у справі з огляду на висновки Верховного Суду в ухвалі від 05.07.2018 року (провадження №К/9901/2594/17), оскільки встановлення судового контролю за виконанням рішення суду не ставиться у залежність від часу прийняття рішення у справі. Вважає проігнорованим судом першої інстанції факт невиконання судового рішення, незважаючи на звернення до виконавчої служби та необхідність забезпечення виконання судового рішення у викзаченому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір пенсії відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою КМУ № 45 від 13.02.2008р. за всіма підставами для перерахунку та поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1 , починаючи з 07.10.2009 р. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з проведенням всіх індексацій, як не працюючому пенсіонеру, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та виплачувати на визначений пенсіонером банківській рахунок відкритий в ПАТ КБ ПриватБанк;
- встановити контроль виконання судового рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 22.04.2020 року по справі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області викладене в листі від 28.03.2019 року №937/С-14 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю і перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 25 лютого 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківській рахунок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі № 520/5625/19 скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 25 лютого 2019 року та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір пенсії відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою КМУ № 45 від 13.02.2008р. за всіма підставами для перерахунку та поновити виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з проведенням всіх індексацій за період з 07.10.2009 року по 04.12.2018 року.
Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою КМУ № 45 від 13.02.2008р. за всіма підставами для перерахунку, починаючи з 25 лютого 2019 року відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір пенсії відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою КМУ № 45 від 13.02.2008р. за всіма підставами для перерахунку та поновити виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з проведенням всіх індексацій за період з 07.10.2009 року по 04.12.2018 року - залишено без розгляду.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі №520/5625/19 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі №520/5625/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
28.11.2019 року Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 520/5625/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 та виплачувати на визначений пенсіонером банківській рахунок.
Вважаючи, що відповідачем не виконується рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі №520/5625/19, позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст.382 КАС України.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості, з огляду на отримання позивачем виконавчого листа у даній справі та відмову Харківського окружного адміністративного суду встановити судовий контроль під час вирішення справи по суті. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вимогами ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами   Закону України "Про судоустрій і статус суддів". 
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому   статтею 8 Конституції України   принципу верховенства права.
В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України”, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової   (абз. 1 пп. 3.2    п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
З метою забезпечення виконання судового рішення ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2  ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України  суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми  КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі №520/5625/19 зобов`язано ГУПФУ в Харківській області поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 та виплачувати на визначений пенсіонером банківській рахунок та в цій частині рішення суду залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2019 року у справі №520/5625/19.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
В силу ч.1 ст.255 КАС України рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі №520/5625/19 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1 та виплачувати на визначений пенсіонером банківській рахунок набрало законної сили 18.10.2019 (дата прийняття постанови Другого апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного перегляду, якою в цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін).
Колегія суддів зауважує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Разом з цим, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду від 25.02.2021 питання виконання судового  рішення (наявність або відсутність документів відповідача, які б свідчили про виконання або невиконання судового рішення), судом не досліджувалися. Суд лише обмежився посиланням на відмову у задоволенні вимог в частині встановлення судового контролю під час прийняття рішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 та отримання позивачем виконавчого листа, що, на думку колегії суддів є передчасним висновком, ухваленим з порушенням норм процесуального права, без встановлення обставин виконання (невиконання) судового рішення. 
Слід зауважити, що положення КАС України не містять такого обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.
Враховуючи, що відповідно до ст. 382 КАС України, судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), слід дійти висновку, що для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17, що в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС Українри враховується суждом апеляційної інстанції.
Отже, вирішення судом під час прийняття судового рішення 10.07.2019 року вищевказного питання не позбавляє суд першої інстанції обов`язку дослідження та, за наявності для цього підстав, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Крім того, підставою для відмови у задоволенні вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слугували висновки суду у рішенні від 10.07.2019 року про відсутність доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись. 
Проте, на даний час рішення суду фактично залишається не виконаним (зворотного відповідачем не доведено), що становить більше одного року з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі № 520/5625/19 законної сили (датою прийняття постанови Другого апеляційного адміністративного суду, якою залишено без змін судове рішення в частині зобов`язанння пенсійний орган поновити виплату пенсії ОСОБА_1 є 18.10.2019). Доказів виконання рішення суду шляхом виплати ОСОБА_1 суми пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, на визначений пенсіонером банківській рахунок, не надано ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем взагалі вживалися будь-які заходи з метою виконання судового рішення, а судом першої інстанції вказані обставини не досліджувалися.
Посилання суду на постанову про закінчення виконавчого провадження від 20.11.2020 року ВП №61032583, вищенаведеного не спростовують та фактично підтверджують ту обставину, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі №520/5625/19 залишається не виконаним.
Застереження, які викладені у листі боржника від 10.09.2020 року за вих. №2000-0303-6/65003 щодо ненадання до Головного управління реквізитів поточного рахунку ОСОБА_1 , відкритого у філії Харківського обласного управління  АТ "Ощадбанк", за наявності реквізитів поточного рахунку, відкритого у відділенні Приватбанку, які були повідомлені відповідачу, що не заперечується останнім, не є підставою для невиконання судового рішення.
Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення способу виконання рішення суду передчасним та таким, що зроблений при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що свідчить про прийняття оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного   вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Приписами ст. 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 року по справі №520/5625/19 підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апелянта про необхідність задовольнити вимоги його заяви колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України саме суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково..
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі № 520/5625/19 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою справу №520/5625/19 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій