ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року  
м. Черкаси   
  		
справа № 707/2173/19  провадження № 22-ц/821/887/21 категорія 311000000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги»
представник позивача за первісним позовом – адвокат Примак Володимир Андрійович
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 
представник відповідача за первісним позовом – адвокат Давигора Світлана Анатоліївна

розглянув в судовому засіданні у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року у справі за позовом комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з проходженням інтернатури та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання договору недійсним та скасування наказу про звільнення зі зміною формулювання причин звільнення.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
       10 вересня 2019 року Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з проходженням інтернатури.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 липня 2017 року між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та ОСОБА_1 був укладений договір № 1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури, терміном до 01 серпня 2022 року. 
Наказом № 39 від 28 липня 2017 року головного лікаря комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради ОСОБА_1 була зарахована з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2019 року на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради. 
Управлінню охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації було надано гарантійний лист № 992/01 від 18 липня 2017 року про зарахування випускниці Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини. 
Наказом № 299-кл від 28 серпня 2017 року Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації «Про зміну бази очної частини інтернатури ОСОБА_1 » ОСОБА_1 була відряджена для очної частини інтернатури на базу Харківського національного медичного університету з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року. 
За взаємною згодою між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем інтерном ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 від 28 серпня 2017 року до договору № 1 від 18 липня 2017 року про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури. У зв`язку зі зміною організаційно правової форми закладу та назви закладу на підставі рішення Черкаської районної ради від 04 травня 2018 року № 23-1/VІІ «Про створення в результаті реорганізації комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» між комунальним некомерційним підприємством «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем-інтерном ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 2 від 14 травня 2018 року про зміну з 10 травня 2018 року назви закладу.
ОСОБА_1 відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 922, направлення на роботу МОЗ України №82, наказу № 127-кл Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації від 12 липня 2017 року після закінчення інтернатури повинна була прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу та написати заяву про переведення її на посаду лікаря загальної практики - сімейний лікар комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради у зв`язку з отриманням сертифікату лікаря-спеціаліста по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина». 
30 липня 2019 року ОСОБА_1 був наданий лист про працевлаштування № 947/01 від 30 липня 2019 року, який був нею прочитаний особисто на території підприємства, в присутності інспектора відділу кадрів, юристконсультанта та оператора комп`ютерного набору, однак вона відмовилася приступати до роботи та отримувати під підпис даний лист, про що було складено відповідний акт, а також даний лист був направлений їй на її адресу проживання. 
Відповідно до договору № 1 від 18 липня 2017 року ОСОБА_1 була зобов`язана після закінчення інтернатури відпрацювати неменше трьох років у комунальному некомерційному підприємстві «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради. 
З 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 не приступила до виконання свої посадових обов`язків на посаді лікаря загальної практики-сімейний лікар в АЗПСМ с. Вергуни. 
З 01 серпня 2019 року по 05 серпня 2019 року працівники підприємства намагалися зв`язатися з ОСОБА_1 але не вдалося так як на дзвінки вона не відповідала. За місцем реєстрації до медичного закладу не зверталась. 
Тому наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради № 31 від 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» звільнено із займаної посади, у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, про що було повідомлено Управління охорони здоров`я Черкаської державної адміністрації та надіслано письмове повідомлення ОСОБА_1 ..
Відповідно до підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Договору №1 від 18 липня 2017 року про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати Роботодацю витрати, пов`язанні з проходженням інтернатури у разі звільнення з ініціативи адміністрації, загальний обсяг витрат понесених на проходження інтернатури, яку просить стягнути позивач за первісним позовом складає 120 63, 81 гривень, яка складається із загальної суми доходу за період серпень 2017 - липень 2019 року - 94 091,84, суми єдиного соціального внеску - 20 521,57 гривень, суми відряджень 6 050, 40 гривень, а також позивач просив суд стягнути судові витрати у сумі 16 921, 00 гривень.
29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до Комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання договору недійсним та скасування наказу про звільнення зі зміною формулювання причин звільнення, та просила суд:
Визнати договір 1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури від 18 липня 2017 року укладеного між нею та комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради - недійсним.
Визнати наказ про звільнення № 31 виданий 06 серпня 2019 року комунальним некомерційним підприємством «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради незаконним та змінити формулювання причини звільнення «за прогул» на «розірвання трудової угоди за погодженням Міністерства охорони здоров`я України від 28 серпня 2019 року та звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України» та стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати.
Свої вимоги з урахуванням заяви про зміну підстав позову, мотивувала тим, що 24 червня 2017 року вона закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова. 
12 липня 2017 року за наказом Управління охорони здоров`я ЧОДА №127-кл її зараховано в КЗ «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради на посаду лікаря-інтерна по спеціальності загальна практика-сімейна медицина» з 01 серпня 2017 року. 
18 липня 2017 року між нею та комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та був укладений договір № 1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури, терміном до 01 серпня 2022 року. 
Даний договір містив умови, за яких зобов`язання взяті сторонами не можуть бути виконаними, адже містить протиріччя та не ґрунтуються на нормах матеріального права. 
На час укладення спірного договору він не мав на меті реальне настання наслідків, оскільки був обумовлений подією, яка виникне між сторонами після 31 липня 2019 року, а це відповідно час закінчення навчання в інтернатурі і вступає в силу після 31 липня 2019 року не зважаючи на його підписання 18 липня 2017 року. 
Правовий наслідок укладеного договору пов`язувався з настанням події - закінчення інтернатури, а не періодом її перебування в інтернатурі. Мета договору не досягнута в обсязі домовленостей між сторонами, оскільки після видання наказу про зарахування в інтернатуру вона приступила до обов`язків лікаря-інтерна на базі Черкаської ЦРЛ, підпорядкованого закладу охорони здоров`я позивача за первісним позовом, за рахунок коштів якого отримувала академічну стипендію та заробітну плату. 
Вимога про визнання не дійсним Договору №1 від 18 липня 2017 року укладеного на виконання обов`язків лікаря-інтерна та умови виконання договору не свідчили про реальне настання обумовлених договором наслідків, мета та наслідки не стосувалися періоду проходження інтернатури, а тому спростовуються будь-які вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з неї коштів. 
Так звана відкладальна умова, яка яскраво виражена строком Дії договору включає в себе термін її перебування в інтернатурі та порядок роботи після її закінчення, отож чинність Договору укладеного 18 липня 2017 року розпочинається 31 липня 2019 року, а не з часу його підписання сторонами. В цьому випадку потрібно рахувати що після закінчення інтернатури розпочинається строк 3 роки, який рахується з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2022 року, а період з 18 липня 2017 року по 01 серпня 2019 року не охоплений спірним договором. Умова «період навчання в інтернатурі» та «відпрацювання після закінчення інтернатури протягом трьох років» є різними поняттями, які охоплюються різними строками виконання зобов`язання. Тому визначений в договорі строк свідчив про настання правових наслідків за інших обставин, а ніж зобов`язаннями , які виникли раніше обумовленого строку. В цьому разі це відкладальна обставина на той строк який розпочнеться 01 серпня 2019 року. 
Зазначений договір з вказаними порушеннями підлягає визнанню недійсним, оскільки в момент вчинення правочину сторони не дотримали обов`язкові вимоги передбачені нормами матеріального права, не обумовили реальне настання наслідків за період навчання в інтернатурі та порушенням зобов`язань саме в цей період, строк дії договору не відповідає нормам ст.. 530 ЦК України , а тому заявлена вимога про його недійсність є правомірною. 
Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради №31 від 06 серпня 2019 року її лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» звільнено із займаної посади, у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Про підстави її звільнення вона дізналась лише 08 жовтня 2019 року після отримання позовної заяви з додатками із суду, так як трудова книжка перебувала на зберіганні у КНП, і вона її не отримувала, копію наказу про звільнення вона також не отримувала. Після написання заяви 11 липня 2019 року до управління охорони здоров`я ЧОДА про надання їй права на розірвання угоди щодо працевлаштування, без відпрацювання трьох років у зв`язку з укладенням шлюбу та перебуванням її чоловіка на військовій службі у Харківському національному університеті Повітряних сил, та повідомлення комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради письмовими заявами, вважала що більше ніяких обов`язків не має та може продовжувати роботу за місцем проходження військової служби чоловіка.
До 01 серпня 2019 року вона не подавала заяви на переведення на посаду лікаря спеціаліста загальної практики-сімейна медицина, трудового договору після закінчення інтернатури з відповідачем за зустрічним позовом не укладала. Спірний наказ про її звільнення з посади лікаря-інтерна не має правових підстав, оскільки 06 серпня 2019 року вона вже не була лікарем-інтерном, і вчинений нею так званий прогул був не у межах дії трудових стосунків, тому вимога про визнання наказу №31 від 06 серпня 2019 року незаконним є правомірною, оскільки умови його винесення та підстави виявлення порушення передбаченого ч.4 ст. 40 КЗпП України  не можуть стосуватися роботи на якій вона не працювала. 
15 липня 2019 року управління охорони здоров`я ЧОДА направило подання до Міністерства охорони здоров`я з документами які надавали право на розірвання їй угоди з урахуванням конкретних обставин. Міністерство охорони здоров`я листом №11.2-10/39519/2-19 від 28 серпня 2019 року розглянувши подання надали згоду на розірвання договору про відпрацювання трьох років. Листом № 11.2-17/Д-4532/4668-зв від 07 квітня 2020 року Міністерство охорони здоров`я повідомило, що лист-погодження на розірвання угоди МОЗ не може трактувати в розумінні вимог законодавства про працю, як згоди на припинення трудового договору і не може тлумачити зобов`язанням взяті сторонами угоди та сторонами договору, оскільки не є однією із сторін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року первісний позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» 120 663 грн. 81 коп. в рахунок понесених витрат, пов`язаних з проходженням інтернатури. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» 1 921 грн. судового збору та 15 000 грн. витрат на правову допомогу.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не прибула до Комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної допомоги» для відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури, а тому вона зобов`язана компенсувати замовникові всі витрати, а саме кошти в сумі 120 063 грн. 81 коп. у рахунок понесених витрат, пов`язаних з проходженням її інтернатури.
Крім того, суд визнав доведеним вимоги позивача за первісним позовом про відшкодування судових витрат у вигляді сплати судового збору та витрат на правову допомогу.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_1 добровільно укладаючи угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, була обізнана із родом та характером майбутньої роботи, яка може бути їй запропонована виключно в межах її спеціальності і кваліфікації та необхідністю відпрацювання певного строку після закінчення навчання. Отримавши направлення на роботу, яке у випадку позивача за зустрічним позовом передбачало проходження спеціалізації (інтернатури) та подальшого працевлаштування для відпрацювання за одним місцем не мав жодних заперечень та з вимогою про зміну місця направлення ОСОБА_1 не зверталася.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Давигора С.А. просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року в частині задоволення первісного позову та постановити нову рішення, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Судові витрати стягнути з позивача за первісним позовом. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, суд не надав правової оцінки всім матеріалам справи, не дослідив важливі обставини та поверхнево дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. Первісний позов ОСОБА_1 вважає необґрунтованим належними письмовими доказами, а тому в суду були відсутні правові підстави для його задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві, що надійшов від представника комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» - адвоката Примака В.А. зазначено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.
Зазначено, що Статутом комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Червоно слобідської сільської ради від 26 лютого 2021 року, який був чинний на момент виникнення правовідносин, передбачав, що головний лікар в праві самостійно виносити наказ кадрового характеру про звільнення чи прийняття на роботу без погодження з Управлінням охорони здоров`я Черкаської ОДА та МОЗ. Тому, винесення наказу про звільнення відповідача за зустрічним позовом відбулося у рамках діючих інструкцій та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Крім того, зазначено, що жодний законодавчий акт не містить положення про те, що договір, який був укладений між сторонами може в односторонньому порядку не виконуватися. В даному випадку ОСОБА_1 сама працевлаштувалася до КЗН «Черкаська районна лікарня», обрала її як базу стажування, уклала договір за яким КНП створив умови проходження практики та оплатив вартість навчання, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання після закінчення навчання відпрацювати в КНЗ на посаді лікаря сімейної медицини не менше трьох років. 
Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Червонослобідської сільської ради вважає, що суд повно та всебічно дослідив матеріали справи та прийняв законне рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з правовідносин, що випливають з трудових спорів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).
За таких обставин дану справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в червні 2017 року закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова МОЗ України та відповідно до направлення № 82 направлена до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради для роботи на посаді лікаря загальної практики - сімейний лікар.
18 липня 2017 року між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та ОСОБА_1 був укладений договір № 1 про обов`язкове відпрацювання випускником, який навчався за державним замовленням, в інтернатурі за кошти державного (місцевого ) бюджету протягом трьох років після закінчення інтернатури в цьому закладі охорони здоров`я.
Наказом № 39 від 28 липня 2017 року головного лікаря комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради ОСОБА_1 була зарахована з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2019 року на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради.
Наказом № 299-кл від 28 серпня 2017 року Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації «Про зміну бази очної частини інтернатури ОСОБА_1 » ОСОБА_1 була відряджена для очної частини інтернатури на базу Харківського національного медичного університету з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року.
28 серпня 2017 року між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем інтерном ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 до договору № 1 від 18 липня 2017 року про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури.
Рішенням Черкаської районної ради від 04 травня 2018 року №23-1/VІІ «Про створення в результаті реорганізації комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» було створено Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги».
14 травня 2018 року між комунальним некомерційним підприємством «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем-інтерном ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 2 про зміну з 10 травня 2018 року назви закладу.
30 липня 2019 року листом № 947/01 Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» запропонувало ОСОБА_1 працевлаштування відповідно до штатного розпису на посаду лікаря ЗПСЛ ФЗПСМ с. Вергуни, відповідно до ст. 197 КЗпП України, статті 7 «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», п.13 Розділу 3 затвердженого наказом МОЗ «367 від 25 грудня 1997 року «Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» та раніше укладеного договору № 1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури від 18 липня 2017 року - з відпрацюванням за призначенням не менше трьох років.
Відповідно до акту 1 «Про відмову від отримання листа та відмову від працевлаштування на посаду лікаря ЗПСЛ АЗПСМ с. Вергуни» ОСОБА_1 був наданий лист про працевлаштування № 947/01 від 30 липня 2019 року, який був нею прочитаний особисто, в присутності інспектора відділу кадрів, юристконсультанта та оператора комп`ютерного набору і вона відмовилася від запропонованого працевлаштування та отримувати під підпис даний лист, мотивуючи тим, що її чоловік навчається в м. Харкові і вона збирається переїхати до м. Харкова.
З 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 не приступила до виконання посадових обов`язків на посаді лікаря загальної практики-сімейний лікар в АЗПСМ с. Вергуни, що не заперечувалося ОСОБА_1 у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Відповідно до доповідної записки від 01 серпня 2019 року, акту №1 від 01 серпня 2019 року, акту № 2 від 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 не з`явилась на роботу до комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради і пояснень щодо її відсутності не надала.
Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради № 31 від 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика - сімейна медицина» звільнено із займаної посади, у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.
Частиною першою статті 509 ЦК України  визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, тобто і виплати стипендії, які згідно з постановою КМУ від 12липня 2004 року № 882 «Про питання стипендіального забезпечення»  виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата.
Такі висновки про застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17 (касаційне провадження № 61-14476св18), постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17 (касаційне провадження № 61-32084св18), постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц (касаційне провадження № 61-26840св18), постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17 (касаційне провадження № 61-1116св17) та інших.
Крім того, пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, тобто і виплати стипендії.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про освіту» у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 22 серпня 1996 року № 992, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю.
Згідно з пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1.
Відповідно до пункту 6 Порядку, згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою.
Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.
У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати ( п. 21 Порядку).
Такі ж правові висновки, висловлені Верховним Судом у своїх постановах від 21 квітня 2020 року під час розгляду справи № 279/51/18 та від 20 червня 2019 року під час розгляду справи № 144/784/15-ц. 
Згідно Указом Президента України N 342/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 16.05.1996 року, установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.
Наказам Міністерства охорони здоров`я від 25 грудня 1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 6 якого передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.
Згідно положень ч. 1 ст. 197 КЗпП України  молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1.1 та п. 2.1 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ - ІV рівня акредитації, медичних факультетів університетів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року № 291, спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху. В інтернатуру зараховуються випускники медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів після складання державних іспитів та присвоєння кваліфікації лікаря (провізора) і отримання диплому з певної лікарської (провізорської) спеціальності.
Основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності.
Відповідно до п. 3 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора) - спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.
Вирішуючи спір, суд правильно встановив та під час вирішення спору врахував, що відповідно до направлення та наказу № 39 від 28 липня 2017 року головного лікаря комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради ОСОБА_1 була зарахована з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2019 року на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради.
Відповідно до вимог ст.ст. 21, 22 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Таким чином, вірним є висновок суду про те, що отримавши Сертифікат лікаря спеціаліста, яким ОСОБА_1 присвоєно звання лікаря за спеціальністю загальна практика-сімейна медицина, позивач за зустрічним позовом повинна була з`явитися на роботу до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради, для подальшого відпрацювання відповідно до умов підписаної нею угоди.
Сторони у справі не заперечили, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2019 року на роботу не виходила, що підтверджується відповідними доповідними записками, актами, наявними в матеріалах справи, а також не заперечується самим позивачем за зустрічним позовом. У зв`язку з цим вона була звільнена з посади з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України у відповідності до встановлених вимог законоодавтсва.
Згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України  власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що 28 серпня 2019 року Міністерством охорони здоров`я надано згоду на розірвання трудового договору про відпрацювання трьох років не може трактуватися в розумінні вимог законодавства про працю, як згоди на припинення трудового договору і не свідчить про розірвання даного договору. Тому, з урахуванням вищевикладеного є також правильним висновок районного суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про звільнення та зміни формулювання причини звільнення «за прогул» на 2розірвання трудової угоди за погодженням МОЗ України та звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін.
Відповідно до статті 43 Конституції України  кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У статті 627 ЦК України  передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 629 ЦК України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Висновок районного суду про те, що ОСОБА_1 добровільно укладаючи угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, була обізнаною із родом та характером майбутньої роботи, яка може бути їй запропонована виключно в межах її спеціальності і кваліфікації та необхідністю відпрацювання певного строку після закінчення навчання є правильним. Отримавши направлення на роботу, яке у випадку позивача за зустрічним позовом передбачало проходження спеціалізації (інтернатури) та подальшого працевлаштування для відпрацювання за одним місцем, позивач за зустрічним позовом не мав жодних заперечень, з вимогами щодо зміни місця направлення не зверталася.
Отже, висновок суду про те, що вимоги позивача за первісним позовом є обгрунтованими та підлягають до задоволення є вмотивованим, оскільки позивач за первісним позовом довів, що ОСОБА_1 не прибула до комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради для відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури і тому вона зобов`язана компенсувати замовникові всі витрати, а саме кошти в сумі 120 663 гривні 81 коп. у рахунок понесених витрат, пов`язаних з проходженням її інтернатури.
Доводи зустрічного позову є недоведеними, спростовуються матеріалами справи, а тому підстав для їх задоволення немає. Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин дав їм належну оцінку та дійшов до правомірного рішення про наявність підстав для задоволення первісного позову та відмови в зустрічному позові.
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи з ОСОБА_1 на користь комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної допомоги» Черкаської районної ради 15 000 грн. витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не пересвідчився, що такі витрати повинні бути документально підтверджені.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В матеріалах справи міститься лише розрахунок судових витрат (а.с. 108-109) згідно якого вбачається, що оплата послуг по наданню правничої допомоги адвокатом Примаком В.А. по договору № 55/11 від 06 листопада 2019 року складає 15 000 грн.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
Оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тому підстав для стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу немає і висновок суду в цій частині підлягає до скасування.
Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
Правильно вирішивши спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню та відмови в задоволенні вимог про стягнення судових витрат за недоведеністю належними доказами їх понесення стороною.
Разом з цим скасування судового рішення в частині стягнення судових витрат не є підставою для перерозподілу таких у відповідності до ст. 141 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 березня 2021 року у справі за позовом комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з проходженням інтернатури та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання договору недійсним та скасування наказу про звільнення зі зміною формулювання причин звільнення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» 15 000 грн. витрат на правову допомогу та відмовити в задоволенні вимог в цій частині.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2021 року.

       Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

       Судді                                                                        В.О. Єльцов        

                                                                               Л.В. Нерушак