Постанова
Іменем України                                       
19 травня 2021 року
м. Київ
справа № 370/424/19
провадження № 61-5777св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник відповідачів -  ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Тетяна Вікторівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на рішення Макарівського районного суду Київської області, у складі судді Мазка Н. Б., від 26 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Мельник Я. С., від 03 березня 2021 року.
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування 
У лютому 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал») звернулось 
до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т. В., про визнання недійсним договору дарування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між акціонерним банком «Факторіал-Банк» (далі - АБ «Факторіал-Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), та            ОСОБА_4 29 квітня 2008 року укладено договір кредиту                                 № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна. Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 тис. доларів США до 28 квітня 2023 року із сплатою 12,5 % річних. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 29 квітня 2008 року між                        АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки. 29 квітня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечнийдоговір, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
Позивач стверджував, що ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом.                     
12 червня 2018 року ПАТ «Фідобанк» відступило права вимоги за договором кредиту № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна від 29 квітня            2008 року та за іпотечним договором від 29 квітня 2008 року на користь   ТОВ «ФК «Морган Кепітал». 14 червня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язань по кредитному договору. Однак вимоги кредитора не були задоволені. З метою позасудового вирішення питання погашення заборгованості 15 червня 2018 року ОСОБА_1 направлено лист з пропозицією обговорити можливі шляхи погашення заборгованості. Аналогічний лист 27 червня 2018 року був направлений поручителю ОСОБА_5 , який нею отриманий 02 липня 2018 року. 02 липня                2018 року ОСОБА_1 повторно направлено лист за адресою місцезнаходженням другої її квартири, яка знаходиться                                        по АДРЕСА_2 в садовому товаристві «ДІО груп» Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області, який нею отримано 03 липня 2018 року. 11 липня 2018 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 суми боргу за кредитним договором. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у справі                        № 686/16464/18 позов ТОВ «ФК «Морган Кепітал» задоволено. Пізніше               ТОВ «ФК «Морган Кепітал» стало відомо, що після отримання зазначених листів кредитора, з метою уникнення відповідальності перед ним та унеможливлення звернення стягнення на майно, ОСОБА_1 уклала зі своєю сестрою ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_2 в садовому товаристві «ДІО груп» Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області. 
Із урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що договір дарування є фіктивним, укладеним сторонами виключно з метою уникнення негативних наслідків у випадку виконання рішення суду про стягнення боргу чи позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «ФК «Морган Кепітал» просило визнати недійсним договір дарування квартири                від 18 липня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2020 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Морган Кепітал» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що  при укладенні договору дарування квартири відповідачі не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Також позивачем не доведено, що дії сторін договору направлені на фіктивний перехід права власності на квартиру до родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема тієї обставини, чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися відчужуваною квартирою. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Морган Кепітал» залишено без задоволення, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ТОВ «ФК «Морган Кепітал» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при укладанні оспорюваного договору відповідачі не передбачали реального настання обумовлених ним правових наслідків, а також тієї обставини, що обдарована ОСОБА_2 була обізнана про наявність у ОСОБА_1 заборгованості. Позивачем не було доведено, що дії сторін договору дарування направлені виключно на приховування вказаної квартири від стягнення та унеможливлення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.
Апеляційний суд зауважив, що оспорюваний договір дарування від 18 липня 2018 року був укладений до ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. На день укладення оспорюваного позивачем договору були відсутні будь-які обмеження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_5 та іпотекою. Укладаючи договір кредиту, банк вважав достатнім застосування таких заходів забезпечення виконання кредитних зобов`язань. Квартира, яка була відчужена на підставі оспорюваного правочину, була набута у власність ОСОБА_1 після укладення кредитного договору - на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 2015 року, тобто наявність такого активу не враховувалося кредитором при наданні кредиту. Вартість переданого в іпотеку майна перевищує розмір стягнутої за рішенням суду заборгованості із боржника (іпотекодавця) на корить кредитора. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
08 квітня 2021 року до Верховного Суду ТОВ «ФК «Морган Кепітал» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень                       ТОВ «ФК «Морган Кепітал» зазначило неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц,                у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного суду             від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18,      від 12 жовтня 2020 року у справі № 521/8260/17, від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17, від 17 березня 2021 року у справі № 299/396/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 , відчужуючи сестрі ОСОБА_2 спірну квартиру, діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно кредитора, оскільки уклала договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Про очевидну недобросовісності дій ОСОБА_1 , на думку заявника, свідчить той факт, що спірну квартиру нею відчужено на користь сестри ІНФОРМАЦІЯ_1 , після отримання нею 03 липня 2018 року пропозиції щодо позасудового врегулювання спору та вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Про зловживання правами стосовно кредитора, уникнення звернення стягнення на майно боржника свідчить той факт, що після відчуження спірної квартири у власності ОСОБА_1 залишилося лише квартира, яка передана в іпотеку в забезпечення кредиту, наданого в іноземній валюті, та на яку в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернуто стягнення на період дії мараторію, який триває понад шість років. Висновки апеляційного суду про недоведеність позивачем зазначених обставин є безпідставними. Судами залишено поза увагою, що площа переданої в іпотеку квартири складає  68,9 кв. м, і ця квартира використовується ОСОБА_1 як постійне місце проживання. 
ТОВ «ФК «Морган Кепітал» наголошує на тому, що для вирішення питання щодо недійсності правочину, який вчинено для уникнення сплати боргу, важливим є встановлення факту наявності у боржника заборгованості на момент укладення договору, предметом якого є відчуження майна боржника, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, а не наявність рішення суду щодо стягнення заборгованості та обізнаність боржника із таким рішенням суду, як про це помилково зазначив апеляційний суд.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_3 , просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, вказуючи на їх законність та обґрунтованість. Посилається на те, що підстави для визнання договору, на підставі якого фактично передано у власність майно, відсутні. Позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що ОСОБА_2 фактично не використовується квартира, яку їй було подаровано на підставі оспорюваного правочину. ОСОБА_1 мала усі законні підставі подарувати належну їй на праві приватної власності квартиру                  ОСОБА_2 , а остання прийняти дарунок. Позивачем не доведено факту фіктивності оспорюваного правочину.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2021 року справу за позовом            ТОВ «ФК «Морган Кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т. В., про визнання недійсним договору даруванняпризначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29 квітня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 002-в/82-08ф під заставу нерухомого майна. Відповідно до умов договору АБ «Факторіал-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 тис. доларів США на строк з 29 квітня 2008 року по 28 квітня  2023 року зі сплатою позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за договором кредиту 29 квітня 2008 року між АК «Факторіал-Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладений договір поруки. 
29 квітня 2008 року між АК «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечнийдоговір, згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
12 червня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Фідобанк» відступило новому кредитору ТОВ «ФК «Морган Кепітал» належні банку права, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у додатку       № 1 до цього договору, в тому числі, за кредитним договором                                  № 002-в/83-08ф від 29 квітня 2008 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 , та договором поруки від 29 квітня 2018 року, укладеним з поручителем ОСОБА_5 .
Того ж дня між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого ПАТ «Фідобанк» у зв`язку з укладанням договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 12 червня 2018 року відступило новому іпотекодержателю ТОВ «ФК «Морган Кепітал» права вимоги за іпотечним договором.
14 червня 2018 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» звернулося до                    ОСОБА_1 , ОСОБА_5 з вимогою про дострокове повне виконання зобов`язань по кредитному договору, а 15 червня 2018 року            ТОВ «ФК «Морган Кепітал» запропонувало відповідачам зустріч для обговорення можливих шляхів погашення заборгованості.
11 липня 2018 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» звернулося до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
18 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т. В. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області          від 26 вересня 2018 року у справі № 686/16464/18 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заборгованість за договором кредиту № 002-в/83-08ф під заставу нерухомого майна від 29 квітня 2008 року у розмірі 10 332, 43 доларів США, що еквівалентно 271 223, 74 грн - основний борг за кредитом; 3 062, 52 доларів США, що еквівалентно 80 390, 39 грн -  заборгованість за відсотками; 315, 17 доларів США, що еквівалентно 8 273, 13 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 46 874, 06 грн - пені.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                   від 26 вересня 2018 року скасовано. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» заборгованість за договором кредиту № 002-в/83-08ф від 29 квітня 2008 року у розмірі 10 332, 43 доларів США - основний борг за кредитом; 3 062, 52 доларів       США - відсотки за користування кредитом; 8 273, 13 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 46 874, 06 грн - пеня.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою                статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Частинами першою, другою статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 
2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) не відступила від зазначених вище висновків Верховного Суду України та зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї сестри після отримання вимоги кредитора щодо неналежного виконання зобов`язань по погашенню заборгованості з метою позасудового врегулювання спору, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до суперечливої поведінки й зловживання правом.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України), заборони суперечливої поведінки та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Вказаний висновок узгоджується із висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 263/16179/18 (провадження № 61-3499св21).
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що оспорюваний договір дарування спрямований на перехід права власності на нерухоме майно, не надав оцінки діям ОСОБА_1 на відповідність принципам добросовісності, розумності та заборони суперечливої поведінки.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, зокрема щодо недобросовісності поведінки боржника, яка після отримання нею та поручителем 03 липня 2018 року пропозиції щодо позасудового врегулювання спору та вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором безоплатно відчужила 18 липня 2018 року сестрі -                ОСОБА_2 квартиру, тобто вчинила такі дії після отримання вимоги кредитора щодо усунення порушених прав на повернення кредитних коштів, усвідомлюючи, що належним чином не виконує зобов`язань за кредитним договором, а кредитор вчиняє заходи, спрямовані на захист його прав. 
Висновки апеляційного суду про те, що квартира за оспорюваним договором дарування була придбана після отримання кредиту та те, що кредитор під час укладення кредитного договору та договору іпотеки не розраховував на набутий актив боржника, не свідчать про добросовісність дій боржника по безоплатному відчуженню нерухомого майна на користь близького родича, які направлені на недопущення звернення стягнення на належне їй майно.
Висновки апеляційного суду значною мірою зводяться до того, що права кредитора оспорюваним правочином не порушуються, оскільки між сторонами спору з метою забезпечення виконання боргових зобов`язань, було укладено договір іпотеки, а вартість переданої в іпотеку квартири є більшою від наявної заборгованості за кредитним договором. 
Апеляційний суд виходив з того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона на примусове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути застосовано лише за наявності певних умов, існування яких не доведено позивачем. Передбачена Законом заборона має тимчасовий характер, а вимоги ТОВ «ФК «Морган Кепітал» залишаються забезпеченими порукою та іпотекою.
Однак такі висновки апеляційного суду слід визнати необґрунтованими. Апеляційним судом не було враховано, що площа переданої, з метою забезпечення виконання зобов`язання по поверненню кредиту, наданого в іноземній валюті, в іпотеку квартири складає 68, 9 кв. м, та квартира використовується ОСОБА_1 , як місце постійного проживання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки діям ОСОБА_1 щодо безоплатного відчуження квартири АДРЕСА_2 , Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області, з урахуванням того, що таке відчуження спрямоване на штучне створення умов (відсутність іншого нерухомого майна) для застосування мораторію щодо примусової реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором від 29 квітня 2008 року, штучне набуття права на реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором.
Отже висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності наслідків дій сторін спірного договору у вигляді ускладнення повернення боргу кредитору, відсутності умислу при укладенні договору дарування на приховування майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно боржника тощо, слід визнати необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів позивача, не встановив обставин, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору.
З огляду на зазначені вище норми матеріального права, правові висновки Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, а також враховуючи наявність у ОСОБА_1 невиконаних грошових зобов`язань перед позивачем, що підтверджено судовим рішенням у справі № 686/16464/18, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного й необґрунтованого висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Суд касаційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу. 
З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду справи по суті.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» задовольнити частково. 
Постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                    О. В. Білоконь
 
                                                                                                                О. М. Осіян
 
      Н. Ю. Сакара
 
      В. В. Шипович