ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року	Львів	Справа № 308/10154/18 пров. № А/857/8854/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Большакової О.О., Качмара В.Я..,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року з питань судового контролю у справі № 308/10154/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, (вступну та резолютивну частини ухвали суду першої інстанції проголошено у відкритому судовому засіданні о 08:32 годині 20.04.2021 в м. Ужгород Закарпатської області суддею Скраль Т.В., дата складення повного тексту ухвали 23.04.2021), -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Литвин Степан Йосипович (надалі також – адвокат Литвин С.Й., представник позивача), який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач) подав клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якому просив суд винести ухвалу, якою встановити судовий контроль за виконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. у справі № 308/10154/18 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі також – ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач) подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати винесення ухвали в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) за результатами якого вирішити питання про накладення на керівника ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідального за виконання рішення, штраф.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішень суду у даній справі задоволено.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області протягом одного місяця з дати прийняття даної ухвали подати звіт про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року по справі № 308/10154/18.
25 березня 2021 року судом першої інстанції зареєстровано звіт ГУ ПФУ у Закарпатській області про виконання рішення суду по справі.
07 квітня 2021 року представником позивача подано клопотання про застосування фінансового стягнення за неподання звіту про виконання судового рішення.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року заяву представника позивача з питань судового контролю за виконанням рішення у справі №308/10154/18 та стягнення штрафу задоволено.
Визнано поданий ГУ ПФУ в Закарпатській області звіт №0700-0802-7/11329 від 18.03.2021 року таким, що не підтверджує виконання рішення суду належним чином та у повному обсязі.
Накладено штраф у розмірі 20 прожиткових мінімумів (2270 грн), встановлених для працездатних осіб, станом на дату прийняття даної ухвали в розмірі 45400, 00 грн на начальника ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Половину штрафу (50%) у розмірі 22700, 00 грн стягнуто на користь ОСОБА_1 .
Половину штрафу (50%) у розмірі 22700, 00 грн стягнуто на користь Державного бюджету України.
Встановлено відповідачу новий строк (20 робочих днів) з дати отримання цієї ухвали, для подачі Закарпатському окружному адміністративному суду звіту про повне та належне виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року по справі № 308/10154/18.
ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її в частині пунктів 3, 4 та 5 обґрунтованою до рівня скасування та застосування штрафу більш високого рівня з огляду на навмисність дій і бездіяльності керівника відповідача, їх тривалість, кількість та значну шкоду, спричинену цим невиконанням судового рішення.
Разом з цим, судом змінено законодавчо встановлений порядок набрання чинності судового документу – ухвали суду та свавільно прокоментовано зміст статті 256 КАС України. Надпис на оригіналі оскаржуваної ухвали змінив її сприйняття державним виконавцем та унеможливив для позивача реалізацію свого права на примусове виконання виконавчого документа, яким є оскаржувана ухвала.
Наводячи норми матеріального та процесуального права, окремі обставини справи просить суд апеляційної інстанції визнати незаконною та скасувати ухвалу в частині пунктів 3, 4 та 5 її резолютивної частини та постановити свою ухвалу, якою накласти штраф у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів (2270 грн), встановлених для працездатних осіб, станом на дату прийняття даної ухвали в розмірі 90800, 00 грн на начальника ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Половину штрафу (50%) у розмірі 45400, 00 грн стягнути на користь ОСОБА_1 . 
Половину штрафу (50%) у розмірі 45400, 00 грн стягнути на користь Державного бюджету України.
ГУ ПФУ в Закарпатській області також звернулось до суду апеляційної інстанції, оскільки вважає, що ухвала про накладення штрафу від 20.04.2021 є безпідставною, необґрунтованою, винесеною без урахування всіх обставин справи та письмових доказів, що призвело до прийняття хибного судового рішення.
Зазначає, що після визнання протиправним та нечинним Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 (надалі також – Порядок № 649) Кабінет Міністрів України не врегулював спеціальним порядком питання виплати заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.
Тому за умови дотримання відповідачем чинного на момент здійснення перерахунку порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в Закарпатській області є передчасним.
Також повідомляють, що у зв`язку з надходженням коштів з Державного бюджету України, ГУ ПФУ в Закарпатській області 20 квітня 2021 року було повністю виплачено заборгованість ОСОБА_1 , за період з 14.08.2018 по 06.06.2019 у сумі 27379,68 грн.
Представник позивача подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Закарпатській області, в якому вважає зміст апеляційної скарги таким, що містить перелік норм права та їх судовий коментар, однак не доводить сумлінність дій пенсійного органу, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави для скасування судового рішення, викладені в апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, ч.1,2 статті 55, ч.1,2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. 
Згідно із частинами другою - четвертою статті 13 Закону України від 02.06.2016 №  1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).
З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, практики правозастосування, що складалася з приводу спорів цієї категорії, зокрема й суду касаційної інстанції, колегія суддів частково погоджується з рішенням суду першої інстанцій щодо визнання поданого ГУ ПФУ в Закарпатській області звіту про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року по справі № 308/10154/18 таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки на момент розгляду судом першої інстанцій поданого відповідачем звіту повної виплати перерахованої суми довічного грошового утримання судді у відставці здійснено не було.
Водночас стосовно наявності правових підстав для накладення штрафу на начальника ГУ ПФУ в Закарпатській області за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 308/10154/18 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року колегія суддів вважає висновок суду першої інстанцій передчасним з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.
Відповідно до частини п`ятої статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі також – Закон № 1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України коштом Державного бюджету України.
Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Тобто, виплати пенсій здійснюються ГУ ПФУ в Закарпатській області виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат відповідач не має. 
Враховуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку про відсутність в діях керівника ГУ ПФУ в Закарпатській області ознак вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення як умови притягнення особи до відповідальності та накладення, у даному випадку, штрафу.
Механізм погашення заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначався Порядком 649.
Пунктами 1 та 2 Постанови №649 було передбачене затвердження Порядку №649, а також те, що для виконання судових рішень, якими на органи ПФУ покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку №649.
Згідно з пунктом 3 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Пунктом 4 Порядку №649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Пунктом 10 Порядку було передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі №640/5248/19 апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Пенсійного фонду України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінене, зокрема пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».
Водночас, скасування з 22 липня 2020 року в судовому порядку пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 не можуть бути враховані при прийнятті рішення щодо невиконання рішення суду у межах даної справи, оскільки ці обставини не існували на час здійснення перерахунку пенсії на виконання рішення суду по справі №308/10154/18 (виникнення спірних правовідносин).
Отже, до 22 липня 2020 року Порядок №649 був чинний і відповідач зобов`язаний був ним керуватись, тобто вчиняти певні активні дії з метою виконання рішення суду, зокрема: вести облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, подавати до Пенсійного фонду України документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до відповідача та інші документи і розрахунки згідно з Порядком №649, а комісія Пенсійного фонду України повинна була розглянути ці документи та провести відповідну перевірку розрахунку.
Як видно з матеріалів справи відповідач вчиняв дії на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 308/10154/18 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року в межах передбачених нормами Порядку №649.
Суд першої інстанцій встановив, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснило перерахунок пенсії, що підтверджується розрахунками з автоматизованої системи розрахунку пенсій від 21.08.2020 року що містяться в матеріалах пенсійної справи № 071750000056 з урахуванням вищенаведеного рішення суду з 07.06.2019, заборгованість пенсії/довічного грошового утримання судді за період з 14.08.2018 року по 06.06.2019 року в сумі 27379,68 грн обліковано органами Пенсійного фонду України.
05 лютого 2021 року ГУ ПФУ в Закарпатській області листом надало відповідь ОСОБА_1 , в якому зазначило, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року по справі № 308/10154/18 пенсійну справу впорядковано 21 серпня 2020 року починаючи з 14.08.2018 року в частині призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 %, сума якого складала 23787, 00 грн. з урахуванням страхового стажу 34 роки 7 місяців 23 дні, в тому числі суддівського – 25 років 8 місяців 10 днів. Також на виконання вищезазначених рішень судів було розраховано борг за період з 14.08.2018 року по 20.06.2019 року в сумі 27379,68 грн. Відділом перерахунків пенсій № 1 (м. Ужгород) пенсійну справу 20.12.2020 року було опрацьовано та проведено перерахунок пенсії починаючи з 19.02.2020 року. Таким чином, керуючись пунктом 3 статті 142 Закону № 1402-VIII розмір пенсії обчислений в розмірі 52% грошового утримання судді та становить 54105,48 грн.( 104049,00 х 52%) Сума в розмірі 54105,48 грн. за грудень 2020 року була виплачена в січні місяці 2021 року (42565,50 грн. - основною відомістю та 11539, 98 грн. - додатковою відомістю). Також, на виконання рішення № 260/3310/20 від 17.11.2020 розраховано борг за період з 19.02.2020 року по 30.12.2020 року в сумі 108237,05 грн. Одночасно звертають увагу, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2019 року по справі No308/10154/18 не містить зобов`язань щодо проведення перерахунків щомісячного довічного з грошового утримання, які могли б виникнути у майбутньому із розрахунку 90% суддівської винагороди та з врахуванням інших довідок.
Таким чином, відповідач в особі керівника ГУ ПФУ в Закарпатській області вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 308/10154/18 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року.
Фактична невиплата нарахованої заборгованості зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання відповідачем встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015 року №21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі №804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі №811/1469/18, від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19. 
Разом з тим, представник позивача в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Закарпатській області зазначає, що відповідач відмовився виконувати судове рішення в частині здійснення виплати довічного грошового утримання у розмірі 90% шляхом прийняття рішення від 30.12.2020 №071750000056 «Про перерахунок пенсії».
Однак, колегія суддів не бере такі аргументи до уваги та зазначає, що незгода позивача з розміром пенсії чи порядком її перерахунку не може бути підставою для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, але є підставою для оскарження дій відповідача в окремому судовому порядку.
Апеляційний суд враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду. Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи апеляційний суд не вбачає наявності таких підстав.
Зважаючи на те, що ГУ ПФУ в Закарпатській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 308/10154/18 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року, дотримуючись Порядку № 649, колегія суддів доходить до висновку про передчасність застосування судом першої інстанцій до начальника ГУ ПФУ в Закарпатській області штрафу за несвоєчасне виконання судового рішення.
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту.
Як встановлено судом першої інстанцій та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 308/10154/18 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року на момент подання відповідачем звіту від 18 березня 2021 року виконано не в повному обсязі, що свідчить про обґрунтованість рішення суду першої інстанцій в частині визнання поданого ГУ ПФУ в Закарпатській області звіту таким, що не підтверджує виконання рішення суду належним чином та у повному обсязі.
У зв`язку з цим, колегія суддів на підставі частини першої статті 382 КАС України погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність встановлення нового строку для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі.
Покликання відповідача на повну виплату заборгованості позивачу 20 квітня 2021 року за період з 14.08.2018 по 06.06.2019 у сумі 27379,68 у зв`язку з надходженням коштів з Державного бюджету України апеляційний суд не бере до уваги, оскільки виплатні відомості підтверджують розрахунок з позивачем 21.04.2021, тобто після винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Закарпатській області слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанцій скасувати в частині накладення штрафу на начальника ГУ ПФУ в Закарпатській області, в іншій частині судове рішення залишити без змін.
Покликання позивача на зміну судом першої інстанції законодавчо встановленого порядку набрання чинності судового документу – ухвали суду та свавільно прокоментований зміст статті 256 КАС України апеляційний суд відхиляє та звертає увагу позивача на статтю 294 КАС України, зокрема пункт 25, відповідно до якого можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 241 КАС України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Судовий розгляд у суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що стаття 294 КАС України встановлює той випадок, коли ухвала суду не набирає законної сили негайно після її проголошення відповідно до вимог частини першої статті 256 цього Кодексу. Натомість така ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.
Отже, оскаржувана ухвала набере законної сили після прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.
Те, що надпис на оригіналі оскаржуваної ухвали змінив її сприйняття державним виконавцем та унеможливив для позивача реалізацію свого права на примусове виконання виконавчого документа, яким є оскаржувана ухвала також є необґрунтованим, спростовується вищенаведеним та оригіналом ухвали, що знаходиться в матеріалах справи. 
В аспекті оцінки аргументів апелянтів, колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. 
Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до задоволення вимог у неправильний спосіб.
Керуючись статтями 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року з питань судового контролю у справі № 308/10154/18 скасувати в частині накладення штрафу у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів (2270 грн), встановлених для працездатних осіб, станом на дату прийняття даної ухвали в розмірі 45400, 00 грн (сорок п`ять тисяч чотириста гривень, 00 коп.) на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
В іншій частині ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року з питань судового контролю у справі № 308/10154/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар