ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 р. 	Справа № 440/6563/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. (ухвалене суддею  Шевяков І.С.) по справі № 440/6563/20
за позовом               Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до               Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області ,               Державної служби України з безпеки на транспорті                       
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області,  Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу від 21.09.2020 р. № 187121.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про автомобільний транспорт», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.  
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що  01.08.2020 р. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, на підставі графіку щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю (ваги № 437, або № 17-393 або № 17-378 або № 17-398, або ППГВК № 2) у Запорізькій області на серпень місяць 2020 року та відповідно до направлення на рейдову перевірку від 24.07.2020 р.  № 010129 проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом SCHIER SSA-36-ME8A державний номер НОМЕР_2 , що належить ФОП ОСОБА_1 . 
За результатами вищевказаної перевірки складено: акт № 031759 від 01.08.2020 р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким встановлено перевищення нормативно допустимого навантаження на строєну вісь; довідку № 038759 від 01.08.2020 р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю; акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.08.2020 р.  № 221547, яким  встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт - за результатами габаритно-вагового контролю навантаження на строєну вісь транспортного засобу склало 23,40 т при допустимих 22 т.
На підставі зазначених документів сформований розрахунок № 031759 від 01.08.2020 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних ТЗ автомобільними дорогами загального користування до акту від 01.08.2020 р. № 031759.
Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області на адресу позивача направлено повідомлення № 68892/33-1/24-20 від 10.09.2020 р. про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначеної на 21.09.2020 р., що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих № 3535, поданих у м. Полтава та, відповідно до даних Укрпошти по відстеженню відправлень згідно із трек-кодом № 3600807961916, повідомлення № 68892/33-1/24-20 від 10.09.2020 р. прийнято на поштове відправлення 14.09.2020 р.,  17.09.2020 р. надійшло до відділення зв`язку, проте, не вручено під час доставки.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області прийнято постанову № 187121 від 21.09.2020 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 8500 грн. 
Не погоджуючись із вищевказаною постановою  Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана  постанова обґрунтована та прийнята на підставі вимог  чинного законодавства. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
 Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно - правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. 1 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до  ч. 4 ст. 48 «Про автомобільний транспорт»,  у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно із  абз. 15 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 р. затверджено  Положення  Про Державну службу України з безпеки на транспорті, (в подальшому – Положення), яким встановлено, що органи  Укртрансбезпеки під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.
Відповідно до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 р. «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, як структурні підрозділи апарату Служби, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р.  (в подальшому  - Порядок № 1567).
Відповідно до п. п. 3, 4 Порядку № 1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю (п. 16 Порядку № 1567).
Згідно із п. 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом з повідомленням (пункт 26 Порядку №1567).
Згідно із п. 27 Порядку №1567,  у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів.
Відповідно до пункту 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 р. № 422 (далі - Порядок № 422), зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки посадовою особою в будь-який час на маршруті руху.
Водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. 
Відповідно до п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р. (в подальшому - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Згідно із  п.п. 12, 13 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Пунктом 18 Порядку № 879 встановлено, що  за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 р. № 30 (в подальшому  - Правила), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно із п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету  Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Відповідно до  пп. 3-5 п. 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 р.  № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207), посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, зокрема: здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.
Наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" № 363 від 14.10.2014 р. (в подальшому –  Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні) на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.
Згідно із п. 12.1 Глави 12 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.
 Відповідно до п. 12.5 Глави 12 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Відповідно до п. 8.21 Глави 8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що на водія покладено обов`язок забезпечення належного розміщення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху. Зміщення вантажу, як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням. Саме водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема, сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Чинним законодавством не передбачено особливих умов зважування транспортних засобів, які навантажені будь-якими сипучими вантажами.
Судовим розглядом встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснений за допомогою приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA, зав.№ 398, відповідність якого вимогам ДСТУ підтверджено свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П33М879605820, виданим ДП "Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 23.06.2020 р. та декларацією про відповідність № 3 від 29.11.2017 р., виданою ТОВ "Укрвесторг".
 Крім того, сертифікатом відповідності № UA.TR.002.CB.0303-17 від 29.11.2017  р. та додатком до нього, виданих ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" підтверджено, що прилад автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA, зав. №398, відповідає Сертифікату перевірки № UA.TR.002.CT.0115-17Rev.0 та вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки; відповідність підтверджена шляхом перевірки їх відповідності вимогам пункту 5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006 IDT).
Судовим розглядом, що фактичне перевищення вагових параметрів на строєну вісь на 6,4% підтверджено талоном зважування та зафіксовано в акті № 031759 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.08.2020 р., довідці № 038759 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.08.2020 р. 
Оскільки судовим розглядом  підтверджено дотримання з боку відповідача процедури здійснення контролю, а також порядку прийняття оскаржуваного рішення про накладення штрафу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови відповідача.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. - без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 9, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 по справі № 440/6563/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін