УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/4565/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 19 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                       головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №296/4565/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Фещенко Антон Олександрович, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання довіреності і договору купівлі-продажу квартири недійсними та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_6 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 ,  ОСОБА_3  і ОСОБА_5 . Просив: 1) визнати недійсною довіреність серії та номер бланка: НАА 128180 на представлення його інтересів, видану на ім`я ОСОБА_5 , та посвідчену 22 серпня 2014 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О. за номером у реєстрі нотаріальних дій 330; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02 березня 2015 року, укладений між представником продавця ОСОБА_5 , який діяв від імені власника (позивача ОСОБА_1 ) на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О. 22 серпня 2014 року за реєстром №330, та покупцем ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О. за номером в реєстрі 96, зареєстрований в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно 02 березня 2015 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 586876118101; 3) усунути перешкоди у користуванні житлом та виселити ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. 
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що за договором купівлі-продажу від 31 серпня 2004 року придбав квартиру АДРЕСА_1 . Взимку 2015 року загубив правовстановлюючі документи на квартиру і мав намір їх поновити, але 02 березня 2015 року квартира продана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О. Представником продавця у договорі зазначено ОСОБА_5 , який діяв від його імені на підставі довіреності, посвідченої тим же приватним нотаріусом 22 серпня 2014 року і зареєстрованої в реєстрі за №330. Наполягає на тому, що довіреності від 22 серпня 2014 року за №330 не видавав та не уповноважував ОСОБА_5 або будь-яку іншу особу продати його квартиру. На момент укладення договору купівлі-продажу від 02 березня 2015 року він проживав у своїй квартирі, а ОСОБА_7 у квартирі не з`являлася та не реєструвалася до лютого 2016 року. Про незаконний продаж квартири дізнався у червні 2015 року та звернувся до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою 15 червня 2015 року розпочато кримінальне провадження. З кінця грудня 2015 року до травня 2016 року проживав тимчасово у своєї сестри у м.Володимир-Волинський Волинської області. Повернувшись у м. Житомир до своєї квартири виявив змінені вхідні двері та замки. До квартири його не впустили. З`ясував, що 26 лютого 2016 року в його квартирі зареєструвалися ОСОБА_7 із чоловіком ОСОБА_3 . Допитані у кримінальному провадженні ОСОБА_7 і ОСОБА_3 повідомили, що є добросовісними набувачами квартири і в момент укладення договору купівлі-продажу не мали сумнівів у тому, що такий укладається уповноваженою особою. ОСОБА_5 в межах кримінального провадження повідомив, що на підставі довіреності від 22 серпня 2014 року не діяв, договору купівлі-продажу не підписував, а паспорт № НОМЕР_1 , який зазначений у оспорюваному договорі, втратив у 2006 році та отримав новий паспорт № НОМЕР_2 , а тому йому невідомо, яка особа діяла на підставі його втраченого паспорта. Почеркознавчою експертизою беззаперечно встановлено, що підпис від його імені на довіреності від 22 серпня 2014 року вчинений іншою особою, чим підтверджується відсутність у ОСОБА_5 повноважень на укладення договору купівлі-продажу його квартири. Вважає, що ОСОБА_7 і ОСОБА_3 були обізнані з такими обставинами, оскільки перед укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу та майже рік після укладення такого у спірній квартирі не з`являлися. Вважає, що відповідачі причетні до шахрайських дій, пов`язаних із незаконним відчуженням його квартири, а їх посилання на добросовісність є обманом. Наразі відповідачі фактично проживають у його квартирі, в той час як іншого житла він не має та вимушений проживати у знайомих. Вважає, що оспорені у судовому порядку довіреність та договір купівлі-продажу квартири не відповідають положенням частин 1,2,3 та 5 ст.203 ЦК України. Вважає себе особою, права якої порушені підробленням його підпису на довіреності та укладенням на підставі неї договору купівлі-продажу. Стверджує, що спірна квартира вибула з його володіння не з його волі іншим шляхом, а саме: від його імені та без його участі та згоди була підроблена довіреність на ім`я ОСОБА_5 , якою останнього уповноважено продати квартиру та на підставі підробленої довіреності укладений договір купівлі-продажу, що призвело до вибуття з його володіння належного йому нерухомого майна не з його волі. Відповідач ОСОБА_7 , вважаючи себе добросовісним набувачем, придбавши його квартиру в особи, яка не мала права її відчужувати, не набула права власності на його квартиру, оскільки у даному випадку його квартира може бути витребувана у добросовісного набувача у разі вибуття її з володіння власника не з волі такого власника (п.3 частини першої ст.388 ЦК України). Зважаючи на доведеність факту підроблення довіреності та, як наслідок, недійсність укладеного на підставі неї договору купівлі-продажу квартири, відповідачі у разі визнання вказаних правочинів недійсними, зобов`язані звільнити спірну квартиру. Проте, вважаючи себе добросовісним набувачем відповідач ОСОБА_7 не звільняє квартиру, чим спричиняє йому перешкоди у користуванні власним житлом.

Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання 12 жовтня 2018 року, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 до участі в справі притягнуто відповідачами - ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 (а.с.193 т.1). Поряд із цим, до участі у справі у якості третьої особи притягнутий орган опіки та піклування Житомирської міської ради. 

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 із рішенням суду першої інстанції не погодився, оскільки вважає, що йому незаконно відмовлено у захисті права власності на майно, чим позбавлено його єдиного житла. Позивач через представника подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Наполягає на тому, що ОСОБА_1 довіреності від 22 серпня 2014 року не видавав та не уповноважував ОСОБА_5 та будь-яку іншу особу продавати свою квартиру. При цьому, на момент укладення договору купівлі-продажу позивач фактично проживав у своїй квартирі. Експертом Житомирського НДЕКЦ МВС України було надано висновок від 20 жовтня 2016 року №1/3421, у якому беззаперечно встановлено, що підпис в оригіналі довіреності від 22 серпня 2014 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Через невстановленість особи, яка під прізвищем ОСОБА_5 діяла від імені ОСОБА_1 на підставі підробленої довіреності від 22 серпня 2014 року, кримінальне провадження було закрите. На погляд скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що висновок експерта від 20 жовтня 2016 року, виконаний за постановою слідчого у кримінальному провадженні, є недопустимим доказом. Безпідставним також є посилання суду на відсутність оригіналу оскарженої довіреності, оскільки для проведення почеркознавчої експертизи слідчим у приватного нотаріуса Фещенка А.О. був вилучений оригінал оспорюваної довіреності. Суд взяв до уваги показання свідків, але такі у даній справі не можуть бути покладені в основу судового рішення через імперативну заборону, встановлену абзацом другим частини першої ст.218 ЦК України. В основу рішення суд безпідставно поклав показання свідків та відхилив допустимі докази неналежності позивачу підпису в оспорюваній довіреності. Наполягає, що висновок почеркознавчої експертизи від 20 жовтня 2016 року відповідає вимогам законодавства, містить інформацію щодо предмета доказування в даній справі, а тому суд першої інстанції зобов`язаний був врахувати його при ухваленні рішення. 

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що висновок експерта від 20 жовтня 2016 року №1/3421 не був підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду, не був визнаний доказом в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджений вироком, що набрав законної сили, як це передбачено нормами ЦПК України, а тому суд цілком законно не прийняв до уваги ксерокопію висновку експерта, визнавши недопустимим доказом. Також суд цілком обґрунтовано не визнав допустимим доказом довіреність від 22 серпня 2014 року, оскільки позивачем не надано оригіналу або завіреної належним чином копії документа, який оскаржується та не заявлено клопотання про його витребування в установленому законом порядку. Окрім того, у даному випадку сторона відповідача не заперечує факту вчинення правочину (договору купівлі-продажу квартири), а навпаки, доводить його дійсність та правомірність вчинення. Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у суді першої інстанції показали, що в дні, коли обговорювалися питання купівлі-продажу квартири та вчинявся сам правочин, ОСОБА_1 перебував у м. Житомирі та особисто приймав у цьому участь, тим самим підтвердили той факт, що правочин був ініційований саме позивачем та вчинений відповідно до його волевиявлення. Натомість позивач не спростував показання свідків. Клопотання про витребування додаткових доказів не обґрунтовані та призведуть до затягування розгляду справи. 

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області 13 березня 2001 року, який проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.О. 22 серпня 2014 року за реєстром №330 від імені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Інта Комі, паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Корольовським МВ УМВС України в Житомирській області 13 лютого 1999 року, який був зареєстрований в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_6 , передав у власність (продав), а покупець ОСОБА_7 прийняла у власність (купила) квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14 т.1).

Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О., який при вчиненні 02 березня 2015 року відповідної нотаріальної дії зазначив, що договір підписано у його присутності, а особи громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також повноваження представника та належність квартири ОСОБА_1 , перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №96.

Спірна квартира належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2004 року та набута ОСОБА_7 у спільну сумісну власність із чоловіком - ОСОБА_3 у період зареєстрованого шлюбу (презумпція).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.97 т.1). Відповідно до спадкової справи №9/2018 року спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 , прийняли дочка померлої - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також мати померлої - ОСОБА_2 (а.с.147-183 т.1).

Ухвалою суду першої інстанції, занесеною до журналу судового засідання 12 жовтня 2018 року, у зв`язку зі смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_7 після відкриття провадження у справі (20 червня 2017 року) до участі в справі залучено правонаступників померлої - ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 (а.с.193 т.1). 

Проте, залучаючи до участі у справі правонаступників, у тому числі з позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що до складу спадщини входять не всі права та обов`язки. Так, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Зокрема, за нормами частини першої ст.1219 ЦК України особисті немайнові права не входять до складу спадщини. Частина перша ст.270 ЦК України відносить до особистих немайнових прав, у тому числі, право на недоторканість житла, яке, у свою чергу, відповідно до частини четвертої ст.311 ЦК України передбачає, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Отже, право на недоторканість житла має насамперед забезпечувати соціальне буття фізичної особи, а фізичне буття у розумінні частини четвертої ст.25 ЦК України припиняється у момент смерті фізичної особи, яка є учасником цивільних відносин як людина.

Відповідно до змісту п.7 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Разом із тим, згідно зі змістом частини першої ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.

Із огляду на вищевикладене, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови в усуненні перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням та виселення ОСОБА_7 без надання іншого житла, а провадження у цій частині закриває, оскільки після відкриття провадження у справі ОСОБА_7 померла, а правовідносини у цій частині правонаступництва не допускають через припинення її фізичного буття.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду, як виключний випадок, задовольнила клопотання представника позивача та витребувала для огляду, у тому числі, з правоохоронного органу матеріали кримінального провадження №12015060020003085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, приймаючи до уваги, що учасник цивільної справи надав докази неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (а.с.30 т.2).

Так, ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року надано дозвіл слідчому СВ Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області тимчасового доступу до документів та розпорядження про їх вилучення (виїмку) у володінні приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Фещенка Антона Олександровича, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , що містять нотаріальну таємницю ( у разі відсутності оригіналів - належним чином завірених їх копій та документів, які підтверджують причину їх відсутності), а саме, зокрема: довіреності ОСОБА_1 громадянам ОСОБА_11 та ОСОБА_5 про продаж квартири АДРЕСА_1 ; інших документів, наданих нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24 травня 2016 року за участі двох понятих та описом від 24 травня 2016 року, складених слідчим СВ Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області, правоохоронним органом у приватного нотаріуса Фещенка А.О. вилучені документи, у тому числі: довіреність про розпорядження майном ОСОБА_1 ; договір купівлі спірної квартири ОСОБА_1 у 2004 році; витяг перевірки дійсності довіреності тощо.

Так, із змісту оригіналу довіреності від 22 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 , 1958 року народження, уродженець міста Інта Комі, паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області 13 лютого 1999 року, що проживає в АДРЕСА_3 , уповноважив ОСОБА_5 , 1969 року народження, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області 13 березня 2001 року, що проживає в АДРЕСА_2 , управляти та розпоряджатися всім належним йому майном, укладати всі дозволені законом угоди, в тому числі: продавати майно, визначаючи суми та інші умови на свій розсуд; проводити розрахунки по укладених угодах; отримувати гроші від усіх осіб за всіма підставами; вести від імені ОСОБА_1 справи у всіх установах, у тому числі, реєстраційній службі, БТІ, ЖЕКУ; підписувати від імені ОСОБА_1 цивільно-правові угоди та розписуватися за ОСОБА_1 . Довіреність видана строком до 22 серпня 2017 року з правом передоручення. Підпис: ( ОСОБА_1 ). Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О. Довіреність підписана ОСОБА_1 у присутності нотаріуса, особу довірителя встановлено, його дієздатність перевірена. Зареєстровано в реєстрі за №330.

Постановою слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 вересня 2016 року в кримінальному провадженні призначена судово-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експерту Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в Житомирській області. На вирішення експертизи винесені наступні питання: - чи виконаний підпис в графі «підпис» ОСОБА_1 довіреності №330 ?; - чи виконаний підпис в графі «підпис» в довіреності №330 та в квитанції про сплату коштів банку ГУ ДКСУ у Житомирській області однією особою ? При цьому в розпорядження експерту для дослідження надано: 1) оригінал довіреності №330 на право управляти та розпоряджатися майном ОСОБА_1 на одному аркуші; 2) квитанція про сплату коштів банку ГУ ДКСУ у Житомирській області на одному аркуші; 3) експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , що виконані на 5-ти аркушах білого кольору форматом А-4; 4) умовно-вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , які містяться в заяві, заяві про залучення до провадження як потерпілого, протоколі допиту потерпілого, пам`ятці про процесуальні права та обов`язки потерпілого на п`яти аркушах. Експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , що виконані на п`яти аркушах білого кольору форматом А-4, умовно-вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , які містяться в заяві, заяві про залучення до провадження як потерпілого, протоколі допиту потерпілого, пам`ятці про процесуальні права та обов`язки потерпілого на п`яти аркушах, були позначені відбитком штампу: «Заразок» Житомирський НДЕКЦ МВС України.

За висновком судового експерта групи технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 20 жовтня 2016 року №1/3421 підпис, який розміщений в графі «підпис» у оригіналі довіреності №330 від 22 серпня 2014 року на право управляти та розпоряджатися майном ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

       Разом із тим, за змістом частини першої ст.110 ЦПК України у цивільному судочинстві висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частина друга ст.89 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       
       Стаття 102 ЦПК України регулює вимоги до висновку експерта при розгляді цивільних справ та передбачає, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

       У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен, зокрема, з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; достатність поданих експертові об`єктів дослідження.

       За науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5) (далі - Науково-методичні рекомендації), для проведення почеркознавчої експертизи орган, який призначив експертизу, повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису особи, яка підлягає ідентифікації. Вільні зразки є буквені підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в цивільній справі і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільні є зразки підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв`язку з її обставинами; експериментальні зразки підпису - це такі, що виконані за завданням органу, який призначив експертизу, у зв`язку з призначенням даної експертизи.

       Перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу, повинен(на) позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок підпису певної особи (указати її прізвище, ім`я, по батькові) та підписати це своїм підписом.

       Якщо розташування підпису, що досліджується, не визначається характером документа, експериментальні зразки відбираються на окремих аркушах як лінованого, так в нелінованого паперу. Після нанесення 10-15 експериментальних підписів аркуші паперу треба міняти. При дослідженні підписів (буквених) вільні та експериментальні зразки надаються у вигляді підписів. Експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу. У посвідчувальному написі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові виконавця, а також особливості зразка.

       Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5-8 аркушів.

       При відібранні експериментальних зразків підпису особи, від імені якої виконано підпис, слід запропонувати їй розписатися всіма застосовуваними нею варіантами підписів.

       Якщо з певних причин виконати будь-які вимоги, що стосуються відбирання та надання зразків, не було можливості, про це слід указати в документі про призначення експертизи.

       Так, у матеріалах кримінального провадження, наданого правоохоронним органом для огляду суду апеляційної інстанції, знаходиться постанова про призначення почеркознавчої експертизи від 29 вересня 2016 року не у повному обсязі, а п`ять аркушів із експериментальними зразками підпису підшиті після протоколу допиту ОСОБА_1 , як потерпілого.

       Всупереч вимог Науково-методичних рекомендацій експериментальні зразки підпису не містять ознак того, у кого вони були відібрані, а також не містять посвідчувального напису органу (особи), який (яка) призначив(ла) почеркознавчу експертизу, який би відповідав приписам Науково-методичних рекомендацій. Окрім того, на одному із п`яти аркушів експериментальних зразків міститься більше 15 підписів. Отже, експерту фактично надано на дослідження менше п`яти аркушів експериментальних зразків підпису. Не додержанні положення Науково-методичних рекомендацій й щодо умовно-вільних зразків підпису, які надані менше ніж на 15 документах. Вільних зразків підпису не надано жодного та про відсутність можливості не зазначено. Відсутні й відомості про те, що особі, у якої відбирали експериментальні зразки підпису, було запропоновано розписатися всіма застосованими нею варіантами підписів.

       Суд апеляційної інстанції відхиляє висновок експерта від 20 жовтня 2016 року №1/3421, на який посилається позивач, як на встановлений факт підробки довіреності, виготовлений у кримінальному провадженні, як допустимий доказ у цивільній справі, враховуючи, що при призначенні почеркознавчої експертизи не були додержані вимоги законодавства. Також подані експертові об`єкти дослідження не можна вважати достатніми з огляду на положення з цього приводу чинного на час проведення експертизи законодавства. За таких обставин, не могли бути додержані й вимоги законодавства при проведенні самої почеркознавчої експертизи. Окрім того, вирок у кримінальній справі не ухвалений, висновок експерта не був визнаний доказом в ході судового розгляду кримінального провадження, а був здобутий в межах кримінального провадження, яке знаходиться на стадії досудового слідства. Також сторони цивільної справи були обмежені у праві: подавати свої пропозиції щодо визначення експертної установи; питань, які необхідно поставити на розгляд експерта; приймаючи до уваги предмет доказування у даній справі, виходячи із заявлених позовних вимог, висловлювати свою думку відносно матеріалів, необхідних для надання експерту на дослідження тощо.

       Посилання в апеляційній скарзі на положення абзацу другого частини першої ст.218 ЦК України, які передбачають, що у разі заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами та рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на ті обставини, що відповідачі ОСОБА_3 , який представляє свої інтереси та інтереси неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 не заперечують факту вчинення правочину, а навпаки, доводять його дійсність та правомірність вчинення. Доводи апеляційної скарги відносно показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 грунтуються на їх переоцінці, яким у сукупності із іншими доказами у справі правильно надана оцінка судом першої інстанції. Окрім того, оспорювані правочини вчинені у письмовій формі, що має значення для правильного застосування положень ст.218 ЦК України, яка регулює правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину. Також позивачем не спростований факт присутності його у місті Житомирі в дні вчинення правочину купівлі-продажу спірної квартири.

       Відповідно до вимог ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність є одностороннім правочином, вольова дія однієї сторони. На довіреність, як на цивільний правочин розповсюджуються загальні вимоги закону щодо правочинів.

       Частиною третьою ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

       Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним в силу припису частини першої ст.215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення.

       Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу його задоволення, посилався на те, що він ніколи не мав волевиявлення на укладення оспорюваної ним довіреності на вчинення відчуження спірної квартири від його імені, видану на ОСОБА_5 , та не підписував її. 

       Проте, поведінка позивача ОСОБА_1 свідчить про зворотне та спростовує його твердження щодо волевиявлення останнього на предмет відчуження власного житла.

       Так, у матеріалах кримінального провадження знаходиться ксерокопія довіреності, що надана ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Корольовським РВ у м. Житомирі УДМС України в Житомирській області 21 листопада 2014 року, на ім`я ОСОБА_11 , яка 22 січня 2015 року посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенком А.О. та зареєстрована у реєстрі за №21. Ця довіреність також надає право ОСОБА_11 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , продавати квартиру АДРЕСА_1 .

       Також у матеріалах кримінального провадження знаходяться протоколи допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; заява ОСОБА_1 про злочин на ім`я прокурора м. Житомира; доповідна записка начальника Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області Клочка І.С. від 24 листопада 2015 року; висновок за результатами проведення службової перевірки за зверненням ОСОБА_7 від грудня 2015 року, підписаний головним спеціалістом Корольовського РВ УМВС Довгалем Р.Ю. Всі ці письмові докази також підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 не лише був обізнаний про продаж його квартири в лютому-березні 2015 року, але й сам був ініціатором даного правочину та вчиняв певні дії, спрямовані на його укладення. 

       Під час розгляду судом першої інстанції цивільної справи відповідач ОСОБА_3 перебував у кримінальному провадженні у статусі свідка, а тому був обмежений у праві ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження. Отже, ОСОБА_3 та його представнику до витребування кримінального провадження судом апеляційної інстанції не було відомо про існування відповідних письмових доказів, а тому вони не мали можливості подати дані докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них, бо раніше про їх існування вони не були обізнані. Така обставина свідчить про наявність виняткового випадку, який надає право суду апеляційної інстанції за клопотанням відповідної сторони прийняти ці докази, що узгоджується із приписами частини третьої ст.367 ЦПК України. 

       Приймаючи до уваги вищевказані докази, на користь відповідачів тлумачаться факти одержання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 паспортів замість втрачених.

       Із огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції відносно того, що позивач не довів, що не видавав довіреності на право розпорядження нерухомим майном та не мав наміру продавати спірну квартиру. Решта позовних вимог є похідними від першої та додаткового правового обґрунтування не потребують, а тому рішення суду в решті, тобто не у закритій частині, залишається без змін. 

Керуючись п.7 частини першої ст.255,ст.ст.259,268,367-368,374,376,377,381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_6  задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2019 року в частині відмови в усуненні перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_7 без надання іншого житла скасувати, а провадження у цій частині справи закрити.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 04 червня 2021 року.