П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9641/20	
                                                                                                                
                                                                                                                              Головуючий в І інстанції: Марин П.П.
                                                                                      Дата та місце ухвалення рішення: 17.12.2020 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача - Шеметенко Л.П.
                                                                   судді - Стас Л.В.
                                                                   судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, в якому позивач просить: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 суддівської винагороди за серпень 2020 року із застуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати суддівську винагороду судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за серпень 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на             2020 рік».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Згідно матеріалів справи, позивачем у даній справі виступає суддя Київського районного суду міста Одеси.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу голови Київського районного суду міста Одеси «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_2 » № 16-ос від 09.06.2017 року, ОСОБА_2 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить 20 років. 
Також, з штатного розпису Київського районного суду м. Одеси на 2020 рік, затвердженого начальником ТУДСА України в Одеській області 17.02.2020 року, введеного в дію з 01.01.2020 року, суд першої інстанції встановив, що посадовий оклад судді складає              75672 грн.
Згідно з довідкою № 5-3070/20 від 02.11.2020 року, виданою Територіальним управлінням ДСА України в Одеській області та розрахункового листа за серпень 2020 року, посадовий оклад судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 складає 19706,25 грн., доплата за вислугу років складає 9853,13 грн., обмеження десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, складає 17751,88 грн., суддівська винагорода виплачена - 9505,04 грн.
Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що судді Київського районного суду             м. Одеси ОСОБА_2 за серпень 2020 року нарахована та виплачена суддівська винагорода з обмеженням 10 розмірами мінімальної заробітної плати.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у вересні 2020 року у зв`язку з ухваленням КСУ рішення від 28.08.2020 року № 10-р/2020 відповідачем був проведений перерахунок та виплата позивачу суддівської винагороди за період з 28.08.2020 року по 31.08.2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у сумі 7100,75 грн., що підтверджується довідкою ТУДСА України в Одеській області від 20.05.2021 року. 
Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому, застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України.
Вирішуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
За частиною першою статті 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»                           від 02.06.2016 року № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4).
Відповідно до частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За частиною другою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»                         від 02.06.2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»                            від 02.06.2016 року № 1402-VIII (яка згідно з рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (тут - в редакції, яка діяла до ухвалення рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня              2020 року): «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті; частина третя).».
Згідно матеріалів справи, на підставі наведених вимог Закону № 553-IX, відповідачем було здійснено нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди з 01.08.2020 року по 27.08.2020 року з урахуванням обмежень - 10 розмірів мінімальної заробітної плати (з урахуванням відпрацьованого часу).
При цьому, з урахуванням висновків Верховного Суду у справі № 340/1916/20, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, зокрема, витребувано: від Державної судової адміністрації України інформацію та відповідні підтверджуючі докази стосовно того, чи було обмежено Державною судовою адміністрацією України фінансування суддівської винагороди суддів Київського районного суду м. Одеси десятьма розмірами мінімальної заробітної плати у зв`язку з набранням чинності Закону України від 13 квітня              2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», чи вносились відповідні зміни до кошторису щодо фінансування суддівської винагороди у зв`язку з набранням чинності Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області копії помісячних кошторисів щодо фінансування суддівської винагороди суддів Київського районного суду м. Одеси за період з січня 2020 року по серпень 2020 року включно, інформацію та відповідні підтверджуючі докази стосовно того, чи було обмежено Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області фінансування суддівської винагороди суддів Київського районного суду м. Одеси десятьма розмірами мінімальної заробітної плати у зв`язку з набранням чинності Закону України від 13 квітня              2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», чи вносились відповідні зміни до кошторису щодо фінансування суддівської винагороди за період з квітня 2020 року у зв`язку з набранням чинності Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у разі внесення наведених змін надати копії кошторисів з урахуванням цих змін).
На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, Державною судовою адміністрацією України, листом від 27.04.2021 року № 10-8473/21, повідомлено, що зміни до кошторису Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» ДСА України у 2020 році не вносились.
ДСА України зазначено, що бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік ТУДСАУ в Одеській області за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» були відкриті в повному обсязі. 
Також, з наданих ТУДСАУ в Одеській області копій планів асигнувань загального фонду бюджету на 2020 рік та спеціального бюджету на 2020 рік, колегією суддів встановлено, що саме у зв`язку з набранням чинності Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зміни щодо фінансування суддівської винагороди за період з квітня 2020 року, в тому числі, за серпень             2020 року, не вносились.
В свою чергу, безпосередньо Київський районний суд м. Одеси взагалі не є розпорядником бюджетних коштів та виплату суддівської винагороди не здійснює (лист від 13.05.2021 року).
Таким чином, у спірних правовідносинах встановлено, що обмеження щодо виплати суддівської винагороди - 10 розмірів мінімальної заробітної плати у серпні 2020 року було застосовано саме ТУДСАУ в Одеській області у зв`язку з набранням чинності Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зміни стосовно зменшення бюджетних асигнувань на виплату суддівської винагороди згідно наведеного Закону № 553-IX, ані ДСА України, ані ТУДСАУ в Одеській області у 2020 році не вносились.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо правомірності застосування обмежень виплати суддівської винагороди згідно Закону № 553-IX, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного. 
Так, як наведено вище, відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, які у поєднанні (системному зв`язку) дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.
Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що позаяк Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій). 
Крім того, норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України).
Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.
Зміни до цього Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у у квітні-серпні 2020 року не вносилися, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що законних підстав для обмеження її виплати не було.
Щодо Закону № 553-ІХ (яким внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX, зокрема доповнено його статтею 29 (пункт 10 розділу І Закону № 553-ІХ), на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву та в поданій апеляційній скарзі, як на правову підставу для обмеження виплати суддівської винагороди, колегія суддів зазначає, що цей Закон, позаяк він не є законом про судоустрій, ним чи іншим законом не вносилися зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (стосовно розміру суддівської винагороди), не може встановлювати розміру винагороди судді. 
На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом № 553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII.
Тобто, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX (у редакції Закону                   № 553-ІХ). Колегія суддів наголошує, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року                    № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX (у редакції Закону № 553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в частині другій статті 95 Конституції України та деталізовані у БК України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.  
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). 
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обмеження виплати позивачу у серпні 2020 року суддівської винагороди на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»                                    від 14.11.2019 року № 294-IX (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) було неправомірним. 
В свою чергу, доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, щодо правомірності обмеження виплати суддівської винагороди згідно Закону № 553-ІХ, яким внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX, спростовуються наведеними висновками суду та суперечать правовій позиції ВС у справі                      № 340/1916/20.
Також, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в поданій апеляційній скарзі на те, що він не є головним розпорядником бюджетних коштів, не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, та не є належним відповідачем за заявленими вимогами щодо нарахування та виплати суддівської винагороди без обмежень, встановлених Законом № 553-ІХ, оскільки з матеріалів справи та додатково витребуваних планів асигнувань, інформації з ДСА України судом встановлено, що зміни стосовно зменшення бюджетних асигнувань на виплату суддівської винагороди згідно наведеного Закону № 553-IX, ані ДСА України, ані ТУДСАУ в Одеській області у 2020 році не вносились. Також, колегія суддів зазначає, що позивачем у даній справі виступає суддя місцевого суду, а згідно ч. 4 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. У даній справі встановлено, що обмеження щодо виплати суддівської винагороди - 10 розмірів мінімальної заробітної плати у серпні 2020 року було застосовано саме ТУДСАУ в Одеській області у зв`язку з набранням чинності Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а не у зв`язку із зменшенням бюджетних асигнувань на такі виплати. В свою чергу, обмеження виплати позивачу у серпні 2020 року суддівської винагороди на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) було неправомірним, що вірно встановлено судом першої інстанції та повністю спростовує наведені доводи апелянта.
Поряд з цим, вирішуючи справу та зобов`язуючи ТУДСАУ в Одеській області здійснити перерахунок суддівської винагороди судді Київського районного суду міста Одеси               ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за серпень 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», судом першої інстанції не враховано, що питання щодо складових суддівської винагороди позивача не є предметом даного спору. Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що у вересні  2020 року у зв`язку з ухваленням КСУ рішення від 28.08.2020 року                № 10-р/2020 відповідачем був проведений перерахунок та виплата позивачу суддівської винагороди за період з 28.08.2020 року по 31.08.2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а тому, відповідно вимоги позивача за період з 28.08.2020 року по 31.08.2020 року задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача щодо зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок суддівської винагороди судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за серпень 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вимог позивача. 
Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, в частині вимог про зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок суддівської винагороду судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за серпень 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - скасувати.
Прийняти у вказаній частині нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участю третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, в частині вимог про зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати суддівську винагороду судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 на підставі частин 2, 3                 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту, надбавки за вислугу років, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за серпень 2020 року без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - задовольнити частково.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести перерахунок суддівської винагороди судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2020 року по 27 серпня                   2020 року, обчисливши її відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», та виплатити недоотриману частину суддівської винагороди. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 25.05.2021 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька