ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/796/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.
суддів: Аленіна О.Ю., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання – Мамчич Р.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ШАНС-2013”, м. Одеса
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 р. (про відкриття провадження у справі про банкрутство) 
по справі № 916/796/21
за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область
до боржника Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса
про банкрутство

суддя суду першої інстанції: Лепеха Г.А.
час та місце постановлення ухвали: 20.04.2021 р., м. Одеса, пр. – т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області 

за участю представників сторін:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “ШАНС-2013”, м. Одеса: Самох М.Ю.
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область: Жила Ю.Ю.

          Ухвалою Південно – західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ШАНС-2013”, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 р. у справі № 916/796/21.
          Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

          В березні 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса.
          Наведена заява обґрунтована неможливістю виконання Товариством з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса грошових зобов`язань за договором поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф після настання встановленого строку.
          Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 р. відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса, визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів в сумі 8 513 150 грн., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бова Дарію Володимирівну.
          Не погодившись з наведеною ухвалою, Товариство з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса оскаржило її до Південно – західного апеляційного господарського суду.
          В обґрунтування своїх вимог Товариство з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса посилається на те, що місцевим господарським судом безпідставно відкрито провадження у справі про банкрутство, оскільки грошові вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
          Наявність спору про право, на думку Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса полягає в тому, що директор підприємства – Маркунтович В.Ф., який приступив до повноважень директора 04.12.2019 р., тобто після укладання договору поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф, не був належним чином повідомлений колишніми керівниками про фінансовий стан боржника, документи щодо поточної діяльності товариства йому не передавались, а тому суму заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф він не визнає і вважає, що ця обставина свідчить про наявність спору про право, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження.
          Товариство з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса також зазначає, що кредитором при зверненні до суду із завою про відкриття провадження у справі про банкрутство порушено умови договору поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів не здійснювало дій щодо досудового врегулювання спору.
          Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

          Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса не підлягає з огляду на наступне.

          Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
          За приписами ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитором є  юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.
          Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. 
          До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування. Зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. 
          Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. 
          При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
          Статтею 34 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити: 
          - найменування господарського суду, до якого подається заява;           
          - найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи; 
          - ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 
          - виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; 
          - перелік документів, що додаються до заяви.
          Відповідно до ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій зазначаються: дата проведення підготовчого засідання суду; прізвище, ім`я та по батькові арбітражних керуючих, визначених шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
          Підготовче засідання суду проводиться не пізніше 14 днів з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) - не пізніше 20 днів.
          За приписами ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
          У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав.           Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. 
          За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: 
          - відкриття провадження у справі; 
          - відмову у відкритті провадження у справі.
          Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення можливості задоволення таких вимог боржником до проведення підготовчого засідання у справі.
          Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів звернувшись з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса зазначило, що 17.12.2015 р. р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітрус ЛТД» (позикодавець) та боржником (позичальник) укладено договір поворотної фінансової допомоги № Ві-17/12/15-Ф на суму 10  000 000 грн.
          Відповідно до п. 2.2 договору позичальник зобов`язується повернути надану фінансову допомогу не пізніше 31.12.2019 р.
           22.02.2019 р. між  Товариством з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітрус ЛТД» укладено угоду № 22/02/19-1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, внаслідок якої заборгованість Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітрус ЛТД» зменшилась до 8  513  150 грн.
           27.11.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітрус ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів укладено договір про відступлення прав вимоги № 27/11-20.
          За умовами цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів набуло права вимоги до Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса, належні первісному кредитору за договором поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф в сумі 8 513 150 грн.
          Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів визнання договору поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф недійсним, у зв`язку з чим останній є таким, що підлягає виконанню.
          Враховуючи те, що Товариство з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса свої зобов`язання за договором від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф в частині повернення отриманих коштів не виконало, Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів звернулось  до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.
     Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
        Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
       Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
        В силу приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
                Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
       Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
          За приписами ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
          Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
          Враховуючи вище викладене та з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів виконання Товариством з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса умов договору поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф в частині повернення грошових коштів в сумі 8 513 150 грн., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором за договором, що є основною умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство.
          Щодо посилань Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса про наявність про наявність в даному випадку спору про право, що виключає можливість відкриття провадження у справі про банкрутство, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
          Положеннями ч. 6 ст. 39 Кодексу України з питань банкрутства визначено підстав для відмови у відкритті провадження у справі, зокрема, у зв`язку з тим, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
          Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
          Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін. Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
          Вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку.           Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.
          Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.
          Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право.
          Юридичні факти - це певні життєві обставини, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
          Якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство.
          Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору.
          Отже, на дату проведення підготовчого засідання усі суперечності між кредитором та боржником з приводу їх прав та обов`язків мають бути ними усунені самостійно або вирішені в судовому порядку з ухваленням судового рішення. 
          Вимоги ініціюючого кредитора до боржника мають бути безспірними, тобто ґрунтуватися на первинних документах, які беззаперечно підтверджували би дійсний розмір заборгованості, правомірність підстави її виникнення та доводили би прострочення виконання грошового зобов`язання боржника. 
          У такому разі безспірність не слід обов`язково пов`язувати (ототожнювати), ставити в залежність, з наявністю судового рішення.
          У цьому випадку достатнім є сам факт наявності спору про право, результати вирішення якого можуть вплинути на заявлені вимоги кредитора. 
          Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.
          Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.
           Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 р. у справі № 910/4658/20, від 03.09.2020 р. у справі № 910/4658/20 та від 16.09.2020 у справі № 911/593/20.
          Отже, встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є необхідною передумовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.
          Станом на час відкриття провадження у справі про банкрутство у місцевого господарського суду не було доказів щодо сплати Товариством з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса боргу або наявності спору про право між боржником та новим кредитором, або первісним кредитором.
          При цьому, щодо наявності спору про право між новим кредитором (Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів) та Товариством з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса, відсутні будь-які формальні підстави вважати такий спір існуючим, як на дату постановлення оскаржуваної ухвали, так і на час перегляду ухвали в суді апеляційної інстанції.
          Посилання Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса на те, що директор товариства – Маркунтович В.Ф., який приступив до повноважень директора 04.12.2019 р., тобто після укладання договору поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф, не був належним чином повідомлений колишніми керівниками про фінансовий стан боржника не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки зміна учасників або директора товариства не змінює прав, обов`язків та відповідальності покладених на  юридичну особу відповідно до її зобов`язань.
          Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Олійна-жирова компанія”, с. Хотів при зверненні до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство проігнорували вимоги договору поворотної фінансової допомоги від 17.12.2015 р. № Ві-17/12/15-Ф в частині досудового врегулювання спору з огляду на наступне.
          Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом та іншими нормативно – правовими актами.
          Встановлення законом або договором досудове врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням права на судовий захист.
          Недотримання процедури врегулювання спору шляхом переговорів, не позбавляє суб`єкта господарювання права на звернення до суду за вирішенням спору, а суд відповідно не має права відмовити у вирішенні такого спору, посилаючись на недотримання процедури його досудового врегулювання.
          Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 03.06.2020 р. у справі № 905/2030/19, у разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування до такого боржника процедур передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 1 – ч. 3 та ч. 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса, не спростовують висновків місцевого господарського суду викладених в оскаржуваній ухвалі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала  Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 р. у цій справі відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, а тому правові підстави для її зміни або скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, суд -          

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу  Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 р. у справі № 916/796/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою “ШАНС-2013”, м. Одеса без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2021 р.

Головуючий суддя                                                              Л.В. Лавриненко 

Судді                                                                                    О.Ю. Аленін                                                                                   

                                                                                                    М.А. Мишкіна