Справа № 344/2447/20 
Провадження № 22-ц/4808/318/21 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року         м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
                       суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
                       секретаря                Мельник О.В., 
                       з участю:                представника Банку – Гребенара О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Ковалюк І.П. 14 грудня 2020 року,
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” пред`явило до  ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості. Позовні вимоги були мотивовані тим, що  між сторонами 03 липня 2018 року було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви про приєднання №474627713, за яким відповідачу встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 15000 грн, на термін 60 місяців, зі сплатою 38% річних за користування кредитними коштами. Даним договором було передбачено щомісячне погашення кредитних коштів шляхом сплати обов`язкового щомісячного платежу у розмірі 5% від суми заборгованості. У зв`язку із невиконанням умов договору кредиту щодо повернення кредитних коштів, у відповідача станом на 10 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 20 653,59 грн, з яких: 14 998,48 грн — основний борг, 5 234,70 грн — заборгованість по сплаті процентів, 0,54 грн — заборгованість за комісією, 171,18 грн — 3% річних на суму простроченого кредиту, 89,41 грн — 3% річних на суму нарахованих та не сплачених процентів, 92,93 грн — інфляційні втрати банку на суму простроченого кредиту, 66,35 грн — інфляційні втрати банку на суму нарахованих та не сплачених відсотків. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач ОСОБА_1 відмовляється сплачувати вказану заборгованість, АТ “Ощадбанк” просило стягнути з відповідача в судовому порядку на свою користь заборгованість у розмірі 20 653,59 грн, а також 2 102 грн судового збору.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2020 року позов АТ “Ощадбанк” задоволено. Постановлено стягнути із ОСОБА_1 в користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором № 474627713, яка складає 20 653,59 грн, у тому числі: загальна сума основної заборгованості (основного боргу) в розмірі 14 998,48 грн; загальна сума заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 5234,70 грн; залишок заборгованості за комісією в розмірі 0,54 грн; три проценти річних на суму простроченого кредиту в розмірі 171,18  грн; три проценти річних на суму нарахованих та не сплачених процентів в розмірі 89,41 грн; інфляційні втрати банку на суму простроченого кредиту в розмірі 92,93 грн; інфляційні втрати банку на суму нарахованих та не сплачених процентів в розмірі 66,35 грн. Цим же рішенням з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто 2 102 грн судового збору.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції неодноразово призначав розгляд справи в період карантинних обмежень, на які він не міг прибути у зв`язку із проходженням служби в ГУ НП України в Київській області і про це він повідомляв суд першої інстанції. Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що його належним чином не було повідомлено про розгляд справи 14 грудня 2020 року, а тому він не міг завчасно повідомити суд про об`єктивні причини неможливості прибути в судове засідання на цю дату. Крім того, апелянт ОСОБА_1 не погоджується із розміром боргу, який підлягає стягненню за рішенням суду першої інстанції. Вказує, що на погашення боргу з належного йому карткового рахунку без його відома у липні-вересні 2020 року банком було утримано грошові кошти у розмірі 5736,73 грн, що підтверджується випискою з його карткового рахунку від 29 січня 2021 року. А тому вважає, що на даний час його заборгованість перед банком складає 14 916,6 грн, а не 20 653,59 грн. Посилаючись на вищенаведене, просить оскаржене рішення скасувати, а справу направити до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
У надісланому на адресу суду відзиві представник АТ “Державний ощадний банк” в особі філії — Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується документально, однак жодних доказів поважності причин неявки в судові засідання він суду не надав. Крім того, ОСОБА_1 не скористався правом участі в засіданням в режимі відеоконференцзв`язку. А тому, на думку представника позивача, у суду першої інстанції були підстави для розгляду справи у його відсутності. Також вказує, що відповідач не надіслав на адресу суду першої інстанції відзив на позовну заяву Банку. Крім того, представник позивача зауважує, що ОСОБА_1 не представлено суду доказів того, що частина заборгованості у розмірі 5 736,73 грн ним була погашена. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін. 
В засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не з`явився з невідомих причин, хоча судове повідомлення було направлено йому завчасно на останню відому суду адресу. Разом з тим, на адресу апеляційного суду повернулося поштове відправлення з повідомленням про виклик відповідача до суду на 08 квітня 2021 року з відміткою про відмову адресата у його отриманні. Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності апелянта ОСОБА_1 .
Представник АТ “Державний ощадний банк” в особі філії — Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк”, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково визнав. Зазначив, що після пред`явлення позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 20 653,59 грн, Банк у період липня-вересня 2020 року здійснював із рахунку відповідача списання грошових коштів для погашення заборгованості на загальну суму 5 736,73 грн.
Вислухавши суддю-доповідача, представника АТ “Державний ощадний банк” в особі філії — Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк”, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги АТ “Державний ощадний банк” в особі філії — Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк”, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів є правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі — 20 653,59 грн. Однак, повністю погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено і жодною із сторін договору не заперечується, що 03 липня 2018 року між сторонами було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви про приєднання №474627713, за яким відповідачу встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 15000 грн на термін 60 місяців, зі сплатою 38% річних за користування кредитними коштами (а.с.8-9).
Також Банком до позовної заяви долучено копію паспорту споживчого кредитування, в якому міститься інформація про умови кредитування, загальні витрати за кредитом, розмір процентної ставки, порядок повернення кредиту, який ОСОБА_1 власноручно підписав (а.с.7). Крім того, відповідачем було підписано заяву про встановлення відновлювальної кредитної лінії та таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (а.с. 10). Зазначене, на думку колегії суддів свідчить про те, що ОСОБА_1 погодився із умовами запропонованого йому позивачем кредитування.
Із змісту долучених Банком до матеріалів справи виписок по карткових рахунках ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав готівку у банкоматі, здійснював інші операції щодо купівлі товарів та послуг (а.с. 15-19).
Апеляційний суд зауважує, що факт використання ним кредитних коштів відповідач не заперечував. Також із змісту апеляційних вимог вбачається, що ОСОБА_1 не заперечив виникнення у нього заборгованості за кредитним договором, однак він не згідний із розміром заборгованості.
У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у нього утворилась заборгованість, яка станом на 10 січня 2020 року склала 20 653,59 грн, з яких: 14 998,48 грн — основний борг, 5 234,70 грн — заборгованість по сплаті процентів, 0,54 грн — заборгованість за комісією, 171,18 грн — 3% річних на суму простроченого кредиту, 89,41 грн — 3% річних на суму нарахованих та не сплачених процентів, 92,93 грн — інфляційні втрати банку на суму простроченого кредиту, 66,35 грн — інфляційні втрати банку на суму нарахованих та не сплачених відсотків (а.с. 5-6). Апеляційний суд зауважує, що розмір заявленої банком заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, а також беручи до увагивизнання відповідачем факту користування ним кредитними коштами, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із розміром заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Як встановлено в засіданні апеляційного суду та визнано представником АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», після пред`явлення у лютому 2020 року позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 20 653,59 грн, Банк у період липня-вересня 2020 року здійснював із рахунку відповідача списання грошових коштів для погашення заборгованості на загальну суму 5 736,73 грн. Зазначене підтверджується також долученими до матеріалів справи виписками Банку по картковому рахунку ОСОБА_2 (а.с.136-140).
З огляду на вищезазначені обставини справи, а також враховуючи визнання представником позивача факту часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості на суму 5736,73 грн, апеляційний суд приходить до висновку, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню в судовому порядку з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» слід зменшити до 14 916,86 грн ( 20 653,59 грн - 5 736,73 грн ). Ця сума фактично є тілом кредиту.
Що ж стосується висновку суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача сплаченого суду збору у розмірі 2 102 грн, апеляційний суд зауважує наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 являється учасником бойових дій, що підтверджується документально (а.с. 124). А тому він звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”.
За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 2 102 грн судового збору.
Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 102 грн згідно ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації позивачу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, судове рішення в даній справі не може залишатись в силі та підлягає зміні в частині стягнення заборгованості та скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381-384,389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором змінити, зменшивши загальну суму заборгованості з 20 653,59 грн до 14 916,86 грн.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 2 102 грн судового збору скасувати. 
Компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» за рахунок держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                         В.А. Девляшевський
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року.