Справа № 161/12774/20 	Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/612/21  Категорія: 11    	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 травня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В., 
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», Міністерства енергетики України про усунення перешкод у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом.
Покликалася на те, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер 0724510100:06:021:0024 за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщені два шафові газорегуляторні пункти (далі - ШРП), які належать відповідачу АТ «Волиньгаз». Договір на користування її земельною ділянкою, для обслуговування ШРП, відповідач з нею не укладав, а тому користується належною їй частиною земельної ділянки без належних на це підстав, тим самим чинить їй перешкоди у користуванні нерухомим майном. Оскільки АТ «Волиньгаз» добровільно усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою відмовляється, вважаючи свої права користування і розпорядження зазначеною земельною ділянкою порушеними, а відмову відповідача на її пропозицію демонтувати ШРП неправомірною, позивач просила суд зобов`язати відповідача демонтувати два шафових газорегуляторних пункти розміщені на її земельній ділянці та відшкодувати їй понесені судові витрати.
Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 17 листопада 2020 року ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області до участі у справі було залуено співвідповідача Міністерство енергетики України.
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 24 лютого 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_4 відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач  ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим судом без належного з`ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення та з порушенням і неправильним застосованням норми матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ «Волиньгаз» - ОСОБА_3, вважаючи висновки суду правильними, а вимоги апеляційної скарги поданої позивачем ОСОБА_4 безпідставними, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі Міністерство енергетики України, АТ «ОГС «Волиньгаз», які є власниками ШРП, що знаходиться на земельній ділянці позивача ОСОБА_4 та були побудовані згідно проекту і зі згоди попереднього власника вказаної земельної ділянки, ніяким чином не порушують права позивача на володіння та користування земельною ділянкою з дотриманням певних обмежень, лише в частині встановлених охоронних зон навколо об`єктів підвищеної небезпеки.
Крім того суд вважав, що у даному спорі слід керуватися принципом «справедливого балансу» між загальними інтересами мешканців населеного пункту, які користуються газом, та правом позивача на мирне володіння набутим нерухомим майном - земельною ділянкою.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що позивач ОСОБА_4 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 7 червня 2019 року № 169747885 є власником земельної ділянки (кадастровий номер 0724510100:06:021:0024), розташованої на АДРЕСА_1 (а.с. 10)
З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні Рожищенського РТП і відповідно до листа № 28 від 3 червня 1994 року дане підприємство, а семе по АДРЕСА_1 , дозволило встановити шафову газову установку на своїй території для забезпечення газопостачання жителям вул. Терешкової м. Рожище (а.с. 55).
З договору підряду від 16 серпня 1994 року № 65, укладеного між головою кооперативу ОСОБА_5 та промисловим об`єднанням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », слідує, що останнє взяло на себе зобов`язання виконати роботи з газифікації вул. Терешкової в м. Рожищі (а.с. 48).
Відповідно до листа голови кооперативу вул. Терешкової м. Рожище, вказаний кооператив звернувся 25 серпня 1994 року до Волинської обласної газотехнічної інспекції із заявою про реєстрацію проекту на будівництво газопроводу високого і низького тиску (а.с. 47).
З копії довідки головного інженера проекту ОСОБА_6 вбачається, що робочий проект «Газифікація вул. Терешкової в м. Рожище» розроблений згідно з нормами, правилами, інструкціями і державними стандартами, і забезпечує безпечну експлуатацію будівель та споруд при дотриманні передбачених проектом заходів (а.с. 57).
Копією будівельного паспорта ШРП підтверджено ту обставину, що 2 лютого 1995 року було проведено випробування газопроводу і обладнання ШРП на АДРЕСА_2 та встановлено, що вони побудовані відповідно до проекту. Будівництво закінчено у лютому 1995 року (а.с. 49).
Зі змісту копії акта про прийом в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 14 лютого 1995 року, копії актів від 10 червня 2002 року № 20, 21, слідує, що вуличні газопроводи високого та низького тиску по проектно-кошторисній документації на АДРЕСА_2 було здано та прийнято на баланс безоплатно Рожищенським управлінням газового господарства (а.с. 46, 50-51).
Згідно з копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Павлюк Р. П., Рожищенська міська рада продала Рожищенському РТП земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 69661 кв.м. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 цього договору покупцем на рахунок продавця мала бути сплачена сума 1142,15 грн., а решта вартості земельної ділянки в сумі 341502,26 грн. - щомісячно рівними платежами по 1142,15 грн. не пізніше 1 листопада 2028 року. У п. 5.2 цього договору передбачено, що право власності на придбану земельну ділянку виникає у покупця з моменту повного розрахунку за цим договором (а.с. 11).
Додатковою угодою від 7 червня 2019 року про заміну сторони (покупця) в договорі купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28 січня 2003 року за Р. № 215 приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Павлюк Р. П., укладеної між Рожищенською міською радою, ОСОБА_4 , Рожищенським РТП, сторони домовилися про заміну у вказаному вище договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 28 січня 2003 року покупця Рожищенське РТП на ОСОБА_4 . Відповідно до п. 6 угоди ОСОБА_4 перерахувала на банківський рахунок Рожищенської міської ради існуючий на момент укладення додаткової угоди залишок по оплаті вартості земельної ділянки за договором купівлі-продажу. Пунктом 8 цієї угоди передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 12-13).
Отже, наведене свідчить про те, що, будівництво та прийняття в експлуатацію системи газопостачання АДРЕСА_2 у тому числі і об`єктів ШРП відбулося задовго до реєстрації позивачем права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 .
За змістом ч. 1 ст. 16, ст. 391 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Тобто, звертаючись до суду із позовом про усунення обмежень щодо права користування своїм майном, власник майна повинен довести належними і допустимими доказами факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні вільного користування майном та неправомірність дій відповідача щодо використання свого майна.
Як вбачається з договору № 31/22 «Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва», укладеного 29 листопада 2012 року між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ «Волиньгаз» (далі - договір 31/22) із додатком №1, копії додаткової угоди від 24 травня 2017 року з протоколом розбіжностей, ПАТ «Волиньгаз» надано на праві господарського відання державне майно за номерами 7953,7958 - шафорозподільні пункти у м. Рожищі (вул. Мазепи (РТП) інвентарний номер НОМЕР_1 ; вул. Терешкової інвентарний номер НОМЕР_2) (а.с. 85-92, 167-175).
Згідно довідки АТ «Волиньгаз» від 27 жовтня 2020 року № 43002.2-С-2640-1020 шафорозподільний пункт ( АДРЕСА_2 , інвентарний номер НОМЕР_2 ) знаходиться на балансі АТ «Волиньгаз» та перебуває у державній власності відповідно до договору № 31/22. Вказаний шафорозподільний пункт у 1995 році побудовано на території Рожищенського РТП, введено в експлуатацію та передано на баланс АТ «Волиньгаз» на підставі рішення Рожищенської міської ради від 10 червня 2002 року № 111 (а.с. 65).
Таким чином, два ШРП, які просила демонтувати позивач із належної їй земельної ділянки, перебувають у власності держави в особі Міністерства енергетики України і передані на праві господарського відання АТ «Волиньгаз». 
Вимоги безпеки до систем газопостачання для забезпечення споживачів природним газом з надлишковим тиском не більше 1,2 МПа, а також зрідженим вуглеводневим газом з надлишковим тиском не більше 1,6 МПа, зокрема й щодо ШРП, встановлені Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України від 8 червня 2015 року № 674/27119.
Відповідно до п. 2 цих Правил, шафовий регуляторний пункт - комплекс обладнання для зниження тиску газу та підтримання його на заданому рівні, повністю змонтований в заводських умовах, розташований в металевій шафі. Охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільчих газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності. Аналогічне визначення охоронної зони газорозподільної системи також визначено у пункті 4 розділу 1 глави І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за № 1379/27824.
За змістом ч. 2 ст. 112 ЗК правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.
З пунктів 1, 5 глави 4 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем слідує, що охоронна зона об`єктів ГРМ (газорозподільної системи) поширюється на газопроводи з надлишковим тиском природного газу не більше 1,2 МПа, ГРП, ШРП, вузли обліку природного газу, засоби захисту газопроводів від електрохімічної корозії, споруди і пристрої на газопроводах, розпізнавальні та сигнальні знаки місцезнаходження газопроводів і споруд на них, за винятком внутрішньобудинкових газових мереж. Земельні ділянки, що входять до охоронних зон, використовуються власниками, орендарями земельних ділянок, землевласниками та землекористувачами з обов`язковим дотриманням вимог цього Кодексу.
Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що наявність охоронної зони в межах земельної ділянки є підставою для її використання власником з обмеженням.
Приписами частин 2, 5, 7 ст. 319 ЦК передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 110 ЗК на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.
Згідно з ч. 1 ст. 111 ЗК обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.
Положенням частин 3, 4 ст. 111 ЗК передбачено, що обтяження прав на земельні ділянки (крім обтяжень, безпосередньо встановлених законом) підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у порядку, встановленому законом. Обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації. Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обтяження прав на земельні ділянки, які встановлені законом, та обмеження у використанні земель, які встановлені законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, не потребують обов`язкової державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відповідно. Разом з цим, законодавство встановлює суттєві обмеження на використання земельної ділянки, на якій встановлено охоронну зону діючої наземної споруди газопроводу.
Ураховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції цілком підставно і обґрунтовано відхилив доводи представника позивача щодо відсутності обтяжень та обмежень у використанні земельної ділянки на АДРЕСА_1 , у зв`язку з невнесенням таких відомостей до відповідних реєстрів, оскільки такі обтяження та обмеження прямо встановлені законодавством України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_4 , звернувшись до суду з позовом, не довела того, що її право власника земельної ділянки порушене, потребує захисту шляхом усунення перешкод у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, тому суд першої інстанції, дійшов вірного і обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача та відмовив їй в позові.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та встановлених обставин справи, яким суд дав зазначену вище правильну правову оцінку.
Докази та обставини, на які посилається позивач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, з дотримання мнорм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Оскаржуване рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на його законність та обґрунтованість.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді