КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №363/257/19                                                                                              головуючий у І інстанції: Чірков Г.Є.
провадження 22-ц/824/5734/2021                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
25 травня 2021 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу  за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року у справі за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації та державного акту на право власності на земельну ділянку.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2018 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що Вишгородською районною державною адміністрацією, в порушення вимог законодавства передано у власність землі лісогосподарського призначення без погодження зміни цільового призначення органом лісового господарства та Кабінету Міністрів України та без проведення державної експертизи проектів землеустрою, що є порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».
Вважав, що строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом пропущено з поважних причин, оскільки про допущені органом державної влади порушення під час прийняття оскаржуваного розпорядження прокурору стало відомо лише у вересні 2017 року після отримання листа ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» та листа Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» з фрагментами публічної кадастрової карти України.
Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 06 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ; визнати недійсним державний акт серії на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, виданий ОСОБА_1 для ведення садівництва, та скасувати його державну реєстрацію.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову у зв`язку із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження позовних вимог, що було вірно встановлено судом першої інстанції.
З приводу пропуску строку позовної давності зауважує, що посадові особи Державного агентства лісових ресурсів України зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законом, а за відсутності рішення уповноваженого органу про вилучення спірних земельних ділянок з постійного користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» і зміну їх цільового призначення не знали та не могли знати про безпідставне вибуття спірного майна у приватну власність. 
Крім того, вважає помилковим посилання місцевого суду на те, що позов являється віндикаційним, а не негаторним з огляду на те, що позов спрямований на захист речових прав позивачів та законних інтересів держави, щодо земель лісогосподарського призначення, від порушення, що не пов`язане із позбавленням постійного землекористувача володіння.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказує, що прокурор не зазначив визначені законом підстави звернення до суду прокурора, а також не вказав орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції.
Вважає, що Державному агентству лісових ресурсів України та ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням земельного законодавства, ще із 2011 року могло бути відомо про порушення вимог земельного законодавства при передачі спірної ділянки у користування та власність відповідача.
Зауважує, що виділення земельної ділянки здійснювалось за участі державних органів та ніщо не перешкоджало державним контролюючим органам, в тому числі прокуратурі, належним чином своєчасно здійснювати перевірку та виявляти імовірні порушення. 
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав свою позицію, інші  належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.  
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому підлягають застосування наслідки його спливу. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1794 від 06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,1200 га, що розташована в садівничому товаристві «Майдан» на території Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області.
В подальшому, на підставі вищевказаного розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯМ № 086382 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3221885200:20:283:0302.
Розпорядження від 21 жовтня 2004 року № 624 Вишгородської районної державної адміністрації ПП «Майдан» погоджено місце розташування земельної ділянки площею близько 6 га під розміщення садівницького товариства за рахунок земель Київської ЛНДС на території Лютізької сільської ради.
Розпорядженням Вишгородської районної ради №683 від 15 листопада 2004 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для ведення садівництва членам садівницького товариства «Майдан» затверджено технічну документацію по складанню державних актів про право власності на земельні ділянки для введення садівництва членам СТ «Майдан» та передано безкоштовно в приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 45 членам садівницького товариства «Майдан» загальною площею 6,0287 га. Серед вказаних 45 членів садівницького товариства «Майдан» ОСОБА_1 відсутня.
Згідно листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 11 січня 2018 року № 04-48/78 Управління не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, зокрема щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3221885200:20:283:0302.
З фрагменту публічної кадастрової карти України за даними лісовпорядкування 2003- 2014 років з нанесеними межами кварталів №1,2 та межами земельної ділянки з кадастровим номером 3221885200:20:283:0302 вбачається, що зазначена земельна ділянка накладається на землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».
 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1. ст. 261 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року (справа № 487/10132/14-ц) зазначала, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок сформульований, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц і № 469/1203/15-ц).
У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, зважаючи на її обставини, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суд має встановити, коли прокурор довідався чи міг довідатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у п. 48 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 так: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
 
Місцевий суд вірно зазначив, що як у Державного агентства лісових ресурсів України так і у Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідницька станція» була об`єктивна можливість знати про передачу спірної земельної ділянки ще у 2011 році - з часу виникнення спірних правовідносин, а до суду з цим позовом прокурор звернувся у 2019 році, позовна давність Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідницька станція», від імені і в інтересах яких діє прокурор, пропущена.
Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.
Державне агентство лісових ресурсів України є засновником ДП Київська лісова науково-дослідна станція», яке входить в сферу управління Держлісагентства України.
З урахуванням компетенції кожного із органів державної влади у сфері земельних правовідносин, Державне агентство лісових ресурсів України та Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідницька станція» не лише могли бути обізнані про порушення свого права, але і зобов`язані були знати про стан власності, повноваження з володіння якою їм надані.
Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури при зверненні з позовом недовів відсутність належної організації роботи названих державних органів, незкоординованість їх діяльності, у тому числі при здійсненні функцій покладених державою на своєчасне виявлення порушень та відповідне реагування, а також вагомі причини, об`єктивні, непереборні істотні труднощі невиконання державними органами своїх функцій та повноважень визначних Конституцією та Законами України, понесену відповідальність осіб, що допустили порушення в організації діяльності їх роботи.
Крім того, місцевий суд вірно зазначив, що листом прокурора Вишгородського району Київської області Чуніхіна П.М. від 05 листопада 2013 року №2721 за завданням прокуратури Київської області проводиться перевірка додержання вимог законодавства при використанні земель запасу та резервного фонду. У зв`язку з вказаним на підставі статей 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» прокурором із Вишгородської районної державної адміністрації витребувано копії прийнятих розпоряджень протягом 2011-2013 років про відведення земельних ділянок за рахунок земель запасу чи резервного фонду у власність чи користування.
За результатами розгляду вказаного запиту Вишгородська районна державна адміністрація листом №12 листопада 2013 року №7-20/3203 надала Прокурору Вишгородського району Київської області в електронному вигляді на чотирьох дисках CD-R копії розпоряджень із земельних питань, прийняті Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області протягом 2011-2013 років та копії укладених договорів оренди за визначений період, для проведення перевірки законності їх прийняття.
Доводи апеляційної скарги, щодо ненадання оскаржуваного розпорядження прокурору не підтверджені належними доказами. 
Посилання апеляційної скарги на те, що позов являється негаторним колегія суддів відхиляє, оскільки негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Місцевий суд вірно зауважив, що в тому разі, коли власник, який позбавлений володіння (фізичного чи/та «юридичного»), і пред`являє вимогу про відновлення володіння, то така вимога має кваліфікуватися як віндикаційний позов.
На віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктами права вони мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів.
ЄСПЛ у рішенні від 18 березня 2008 року в справі "Dacia S.R.L." проти Молдови" (Dacia S.R.L. v. Moldova, заява № 3052/04) встановив, що припис Цивільного кодексу Молдови, згідно з яким позовна давність не поширювалася на позови державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння інших організацій чи громадян, сам по собі суперечить статті 6 Конвенції, оскільки у справі не було надано жодних аргументів на обґрунтування того, чому державні організації у цих випадках мають бути звільнені від обов`язку додержувати установлених строків давності, котрі б в аналогічних ситуаціях перешкодили розгляду позовів, поданих приватними особами чи компаніями. Це, на думку ЄСПЛ, потенційно може призводити до руйнування багатьох усталених правовідносин і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави. ЄСПЛ констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовну давність було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності (§ 77).
Неодноразові посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду з приводу не застосування наслідків спливу позовної давності в подібних правовідносинах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з врахуванням встановлених обставин справи, вони є не релевантні правовідносинам, які перебуваються на розгляді апеляційного суду.  
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
 Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року залишити без змін.   
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено «25» травня 2021 року.

Головуючий
 
Судді: