ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/351/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,     
                                            суддів:                        Пилипенко О.Є.,Черпіцької Л.Т.,
                          за участю секретаря:                        Яковіна Б.В.,    

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни, Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -  

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до начальника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни, Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.  
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимоги та ухвали про закриття провадження у справі в частині, Київському окружному адміністративному суду на розгляд залишились наступні вимоги позивача:  
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Сенько Ліди Іванівни , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ;
- зобов`язати Сенько Ліду Іванівну , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ;
- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 100   000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100   000 гривень (сто тисяч гривень);
- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари, компенсувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100   000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області  (код ЄДРПОУ 37892505; місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 11) щодо не здійснення  виплати пенсії ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) відповідно до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України    "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2017. 
Зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області  (код ЄДРПОУ 37892505; місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 11) здійснити виплату ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 )  нарахованої пенсії відповідно до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України    "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2017.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовільнити його позовні вимоги в повному обсязі. 
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, позивача, представника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що з 26 березня 2007 року позивач є інвалідом війни ІІ групи з числа сержантів, із 07 квітня 1993 року особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до категорії 3.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Броварському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію по інвалідності у відповідності до ст. 21, 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.
Щодо вимог позивача визнати протиправними дії (бездіяльність) Сенько Ліди Іванівни , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів та зобов`язати нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ, колегія суддів зазначає наступне. 
Досліджуючи повноваження (посадові обов`язки) керівника  Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в особі Сенько Ліди Іванівни щодо обчислення, а також її повноваження (компетенція) щодо виплати пенсії позивачу у порядку визначеному ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", колегія суддів вважає за доцільне вказати наступне. 
Постановою Правління Пенсійного фонду України  від 22.12.2014 № 28-2 затверджено  Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах а також районах у містах, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 за № 41/26486 ( далі - Положення).
Відповідно до п.1 Положення - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).
Згідно із п.9 Положення - Управління Фонду очолює начальник, який за поданням начальника відповідного головного управління Фонду призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням з Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.
Приписами пункту 10 Положення визначено, що начальник управління Фонду:
1) здійснює керівництво управлінням Фонду, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності;
2) забезпечує виконання управлінням Фонду вимог   Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також постанов правління та наказів Фонду і головного управління Фонду;
3) вносить начальнику головного управління Фонду для затвердження штатний розпис управління Фонду та кошторис видатків на його утримання;
4) забезпечує виконання доведених головними управлінням Фонду показників доходів та видатків, звітує перед начальником головного управління Фонду щодо виконання покладених на управління Фонду завдань та планів роботи;
5) затверджує регламент роботи і правила внутрішнього трудового розпорядку, положення про структурні підрозділи управління Фонду, посадові інструкції працівників управління Фонду;
6) формує кадровий резерв на відповідні посади управління Фонду;
7) призначає на посади та звільняє з посад начальників структурних підрозділів управління Фонду, інших державних службовців та працівників управління Фонду, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до відповідальності (крім своїх заступників);
8) вносить начальнику головного управління Фонду пропозиції щодо призначення на посади та звільнення з посад своїх заступників, а також пропозиції про їх заохочення або притягнення до дисциплінарної відповідальності;
9) видає у межах компетенції управління Фонду накази організаційно-розпорядчого характеру з питань діяльності управління Фонду, які є обов`язковими для виконання його працівниками;
10) у встановленому порядку розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення згідно з законодавством, виносить рішення про застосування фінансових санкцій;
11) у межах своєї компетенції розпоряджається коштами та майном управління Фонду;
12) представляє управління Фонду в державних органах, громадських організаціях, без доручення підписує документи від імені управління Фонду;
13) вносить у разі потреби на розгляд головного управління Фонду пропозиції з питань діяльності Фонду;
14) розподіляє обов`язки між своїми заступниками;
15) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.
У червні  2010 року позивач  звернувся до суду  з позовом до Броварського об`єднаного управління  Пенсійного фонду України Київської області, у якому  в частині позовним вимог просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії як інваліду війни II групи відповідно до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 26.03.2007 року (справа № 2-а-1322/10).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 року у справі № 2-а-1322/10 апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області та ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2010 року - скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області про перерахунок пенсії задовольнили частково.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області провести з 11.01.2010 року перерахунок розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із розрахунку 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахування проведених виплат.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області провести з 11.01.2010 року перерахунок розміру додаткової пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахування проведених виплат.
Решту позовних вимог залишено без розгляду.
Ухвалою Вищого адміністративного суду  від 13.03.2013 касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 2-а-1322/10 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011, якою скасовано постанову Броварського міськрайонного суду від 18.10.2010, залишено без змін, змінивши дату початку періоду перерахунку пенсії з 11 січня 2010 на 11 грудня 2009.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання судових рішень позивачу з 11.12.2009 було здійснено перерахунок  пенсії у визначених вказаними рішеннями розмірах, що підтверджується відомостями протоколів від 28.05.2013 про індивідуальний перерахунок пенсії (т.V; а.с.10-13).
Отже, у період з 11.12.2009 по 01.11.2011 позивачу було обчислено пенсію у відповідності до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із розрахунку 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак судом не встановлено протиправності дій чи бездіяльності відповідача-1 (керівника Броварського ОУ ПФУ)  щодо здійснення нарахування пенсії позивачу у вказаний період. 
У подальшому у березні 2012 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області щодо визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання провести з 01.11.2011 перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із розрахунку 110% трьох з половиною мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії згідно зі ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплатити недоплачену суму (справа № 1007/3814/2012).
В ході розгляду справи № 1007/3814/2012 не було встановлено порушень з боку органів Пенсійного фонду щодо здійснення обчислення пенсійних виплат ОСОБА_1 у період з 01.11.2011, відтак підстави для виплати позивачу  пенсії у відповідності до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із розрахунку 110% трьох з половиною мінімальних пенсій за віком у вказаний період відсутні з огляду на викладені обставини. 
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року № 3491-VI Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4 та установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 14, 22, 37 і частини 3 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".
З цього Закону вбачається, що визначення порядку та розмірів виплати пенсій відповідно до зазначених норм Законів України делеговано Кабінету Міністрів України.
06 липня 2011 року на виконання вимог вказаного вище Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанова № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", що набрала чинності 23 липня 2011 року.
У п. 5 цієї постанови Кабінетом Міністрів України встановлено, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що призначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для інвалідів війни ІІ групи не може бути нижче 110 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі № 1-42/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".
23 листопада 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затвердив Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У п. 13 цього Порядку встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, що належать до категорії 3, виплачується з 01 січня 2012 року в розмірі 10 %, з 01 липня 2012 року - в розмірі 12 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22 грудня 2011 року № 4282-VI, що набрав чинності з 01 січня 2012 року, установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
28 грудня 2011 року з метою здійснення у 2012 році заходів щодо поетапного до 2015 року підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", у п. 2 якої встановив, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що призначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для інвалідів війни ІІ групи не може бути нижче 110 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. Дана постанова набрала чинності з 01 січня 2012 року.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 у справі № 1-11/2012 зазначив, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної ним у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" від 06 грудня 2012 року № 5515-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року, пунктом 4 Прикінцевих положень цього Закону установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
Враховуючи наведене правове регулювання, а також судові рішення, які зазначені вище та набрали законної сили, колегія суддів зазначає, що у 2013 році пенсія по інвалідності і додаткова пенсія ОСОБА_1 виплачувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, порушення вимог пенсійного законодавства з боку Управління ПФУ відсутні, як і з боку керівника Броварського об`єднаного управління ПФУ Київської області Сенько Л.І. відсутні.  
16 січня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" № 719-VII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року.
Положень щодо порядку застосування з 01 січня 2014 року ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо виплати додаткової пенсії особам, віднесеним до категорії 3, та ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо виплати мінімальної пенсії по інвалідності військовослужбовцям інвалідам ІІ групи війни з числа сержантів прийнятий 16 січня 2014 року Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не містив.
Зазначені постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 та від 28 грудня 2011 року № 1381, якими визначалися розміри додаткової пенсії та мінімальної пенсії по інвалідності військовослужбовцям інвалідам війни, залишилися чинними.
Таким чином, з 01 січня 2014 року нарахування і виплата мінімальної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи та додаткова пенсія як постраждалому від Чорнобильської катастрофи категорії 3 мали здійснюватися у розмірах, встановлених ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком та в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно.
31 липня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" № 1622-VІI.
Пунктом 9 цього Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" доповнено пунктом 67 та установлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
Таким чином, починаючи з 03 серпня 2014 року - з дня набрання чинності цим Законом від 31 липня 2014 року № 1622-VІI норми ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" знову підлягали застосуванню у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у зазначених вище постановах Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 та від 28 грудня 2011 року № 1381.
Виходячи з наведеного вище, у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року Управління ПФУ повинно було нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 згідно із ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мінімальну пенсію по інвалідності як інваліду війни ІІ групи в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком та відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаткову пенсію як постраждалому від Чорнобильської катастрофи категорії 3 у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.
28 грудня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, пунктом 4 цього Закону внесено зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", текст статті 51 цього Закону викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".
Зазначена норма Закону не конституційною не визнавалася та є чинною на даний час.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року № 80-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону установлено, що у 2015 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 14, 22, 36, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, з 01 січня 2015 року зазначеним Законом України Кабінету Міністрів України знову було надано право визначати порядок та розміри додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також розміри мінімальних пенсій по інвалідності особам, які мають право на пенсійне забезпечення, згідно із ст. 22 Закону № 2262XII.
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом (справа № 361/807/15-а) до Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області.
Судами  в межах провадження № 361/807/15-а встановлено, що у позивача були відсутні підстави для перерахунку пенсії у період 2015 року, відтак  колегія суддів не вбачає протиправної бездіяльності відповідача щодо перерахунку пенсію позивачу у 2015 році. У свою чергу, позовні вимоги щодо здійснення перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 по 30.07.2014 були залишені судом апеляційної інстанції без розгляду, тобто суд надав правову оцінку правовідносинам у вказаний період. 
Крім того, у період з 01.08.2014 по 31.12.2014, як було зазначено вище, саме Кабінет Міністрів України регулював мінімальний розмір пенсії по інвалідності та визначив його у розмірі для інвалідів війни ІІ групи, який не може бути нижче 110 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.  
Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25 грудня 2015 року № 928-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону установлено, що у 2015 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 14, 22, 36, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління ПФУ (справа № № 361/1849/16-а). 
В межах даного провадження, судами порушень з боку відповідачів щодо виплати   ОСОБА_1 пенсії у період з 01.01.2015 по 31.12.2016 встановлено не було, відтак колегія суддів зазначає, що відповідачем не було вчинено ані протиправних дій, ані протиправної бездіяльності щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 по інвалідності як інваліду ІІ групи згідно із ст. 22 Закону № 2262-XII та додаткової пенсії як потерпілому від категорії 3 відповідно до ст. 51 Закону № 796-XII.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІ, що набрав чинності з 01 січня 2017 року, не містить вказівки на те, що у 2017 році норми і положення статі 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пенсійного  фонду України та  Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (справа № № 810/5763/15).
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2017 року у вказаній справі № 810/5763/15 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не проведення з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 перерахунку розміру пенсії по інвалідності відповідно ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії по інвалідності відповідно ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат. 
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, Броварським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області на виконання зазначеного рішення було здійснено перерахунок пенсії позивача у відповідності до вказаного рішення суду, що підтверджується відомостями  розпорядженням № 202139 від 28.08.2018 про перерахунок пенсії позивача за період з 01.01.2017 по 01.07.2018 (т. ІІІ, а.с.228-233).  Так, згідно відомостей розпорядження  від 28.08.2017 по особовому рахунку  № НОМЕР_2 відбулися зміни розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2017 - код виплати " 152" - 5717,69 грн.; код "854" - 704,24 грн.; з 01.05.2017 код виплати " 152" -5993,94 грн.;  з 01.10.2017 - код виплати " 152" - 7240,38 грн.
Крім того, відповідно до відомостей протоколу від 13.09.2018 про індивідуальний перерахунок, Броварським ОУ ПФУ Київської області здійснено  перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період 01.01.2017 по вересень 2018 у відповідності до приписів ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та 2 ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і сформовано  борг у розмірі 46607,00 грн. ( т. ІV; а.с.3-4).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами було здійснено  перерахунок пенсії позивача на підставі  ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком та як потерпілому від Чорнобильської катастрофи на виконання рішення суду у справі № 810/5763/15.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність протиправних дій (бездіяльності) Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області  щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат та відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ по 26.10.2016.
Також колегія судді підтримують висновок Київського окружного адміністративного суду, що начальником Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Л.І. не було вчинено протиправної дії (бездіяльності) щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ, оскільки такі нарахування Броварським ОУ ПФУ Київської області проведені були.
Водночас, судом першої інстанції було встановлено, що доказів проведення такої виплати належних сум пенсії позивачу за період з 01.01.2017 року, відповідачами до суду не надано.
          Таким чином, оскільки було встановлено, що позивачу фактично не було виплачено суму пенсії, яка була нарахована відповідно до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком за період з 01.01.2017, при цьому, відповідачами не  надано до суду доказів випалити таких пенсійних виплат, відтак належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області  виплатити   ОСОБА_1 нараховану пенсію відповідно до ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України      "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2017 року.
Оскільки з досліджених  матеріалів справи колегією суддів не встановлено протиправною дії чи бездіяльності Сенько Ліди Іванівни , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ, а отже і не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.  
Крім того, з досліджених у справі доказів судом не встановлено протиправних дій (бездіяльності) Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області  щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат та відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ по 26.10.2016, оскільки дані твердження позивача спростовані матеріалами справи. 
Щодо вимог позивача зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 100   000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100   000 гривень (сто тисяч гривень) та зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари, компенсувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100   000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень), колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно частин 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди має бути з`ясована наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Разом з цим, матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача та підтвердження причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
З приводу компенсації матеріальних збитків, колегія суддів зазначає, що часткове задоволення позовних вимог є достатньою сатисфакцією в частині вказаних вимог, а тому задоволенню не підлягають.  
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також   застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року, оскільки рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                               
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.                 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року залишити без змін.                               
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

            Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Пилипенко О.Є.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 15 червня 2021 року.