ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10125/20
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/496/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного м.Чернігова від 19 січня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 ,
дата та місце складання повного тексту ухвали: 19 січня 2021 року, м.Чернігів,

                                     В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання в суд заяви про видачу судового наказу і до досягнення дитиною повноліття. 
Заява мотивована тим, що заявниця та боржник перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано. Питання утримання спільної дитини судом не вирішувались, донька проживає з заявницею та перебуває на її утриманні. Також на її утриманні перебуває малолітня дитина від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання доньки та приймати участь в її утриманні категорично відмовляється, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має, стан здоров`я дозволяє йому надавати матеріальну допомогу доньці.
Деснянським районним судом м.Чернігова 16 листопада 2020 року у справі №750/10125/20 був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 листопада 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 16 грудня 2020 року звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати судовий наказ від 16 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у видачі судового наказу. 
Заява мотивована тим, що при винесенні судового наказу суд застосовує такий спосіб захисту, як примусове стягнення аліментів на утримання дитини, коли боржником обов`язок з утримання дитини не виконувався добровільного. Разом з тим, заявник зазначає, що він не відмовлявся приймати участь в утриманні та вихованні доньки, коли ОСОБА_2 надає йому фактичну можливість, він добровільно виховує доньку, надає матеріальну допомогу на утримання, тим самим виконуючи свій обов`язок з утримання дитини, що може бути підтверджено письмовими доказами, а також його показами в якості свідка. Вважає, що дані обставини, які стали йому відомі 18 листопада 2020 року, після отримання судового наказу, є істотними, впливають на судовий наказ в даній справі, при цьому вони не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі йому на час розгляду справи, а стягувач зловживаючи своїми правами ввела в оману суд щодо фактичних обставин справи. 

Ухвалою Деснянського районного м. Чернігова від 19 січня 2021 року у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів у справі №750/10125/20 відмовлено та залишено його в силі.
Суд виходив з того, що вказана заявником обставина не має істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки не містить підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених статтею 165 ЦПК України. Те, що боржник не міг заперечувати проти заяви про видачу судового наказу з посиланням на дані обставини, обумовлене порядком розгляду заяв про видачу судового наказу та жодним чином не визначає для нього обставини нововиявленими у розумінні пункту першого частини другої статті 423 ЦПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про перегляд судового наказу від 16 листопада 2020 року за нововиявленими обставинами.
Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи. Особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що при обізнаності суду про існування добровільного утримання боржником дитини шляхом надання матеріальної допомоги у суду були б законні підстави для відмови у видачі судового наказу. Вважає, що висновок суду про те, що вказана ним обставина не має істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, не відповідає обставинам справи, оскільки обставина, що зазначена боржником в заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, має істотне значення, тобто є ключовою для вирішення питання чи є підстави примусово змушувати боржника виконувати свій обов`язок. 
ОСОБА_1 зазначає, що наявність судового наказу створює невпевненість боржника в своєму праві добровільно виконувати свій обов`язок та покладає на нього додаткові витрати по сплаті судових витрат. 
Особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що суд не мотивував, чому для скасування судового наказу повинна застосовуватися саме ст.165 ЦПК України, яка врегульовує лише підстави для відмови в видачі судового наказу, а не підстави для скасування судового наказу та не мотивував незастосування норм глави 3 розділу V ЦПК України, яка мала застосовуватися. 

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.

Встановлено, що з 28 квітня 2018 року по 08 вересня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.7-10).
Від даного шлюбу вони мають дитину – ОСОБА_6 17 жовтня 2018 року (а.с.6).
З довідки УАП ЧМР від 02 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.11). Також за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 (а.с.12).
ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.17).

Згідно ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч.1 ст.161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п.п.4, 5 ч.1 ст.161 цього Кодексу.
Відповідно ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Згідно ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. 
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч.ч.4, 5 ст.423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Тобто, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої ст.423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який, однак, міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).
Доводи апеляційної скарги, що при обізнаності суду про існування добровільного утримання боржником дитини шляхом надання матеріальної допомоги у суду були б законні підстави для відмови у видачі судового наказу, не приймаються судом апеляційної інстанції до увага, так як з заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, які належить право вимоги, а донька проживає з матір`ю, як це передбачено законом, а підстав, визначених ч.2 ст.423 ЦПК України судом не встановлено.
Доводи ОСОБА_1 , що наявність судового наказу створює невпевненість боржника в своєму праві добровільно виконувати свій обов`язок, не ґрунтуються на вимогах закону, адже як зазначено у висновку Верховного суду, викладено у постанові від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19, надання дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. 
Доводи апеляційну скаргу, що суд не мотивував, чому для скасування судового наказу повинна застосовуватися саме ст.165 ЦПК України, яка врегульовує лише підстави для відмови в видачі судового наказу, а не підстави для скасування судового наказу та не мотивував незастосування норм глави 3 розділу V ЦПК України, яка мала застосовуватися, не спростовує висновків суду першої інстанції.
Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного м.Чернігова від 19 січня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року. 

Головуючий:                               Судді: