ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №580/5366/20                                                  Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                                                            Ключковича В.Ю., 
суддів:                                                                                Беспалова О.О.,
                                                                                          Грибан І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив суд:
- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 6 місяців 12 днів та період роботи на посадах слідчого, старшого слідчого і начальника слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців 16 днів;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області додатково зарахувати позивачу до стажу роботи безпосередньо суддею 30 років 2 місяці, також календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 6 місяців 12 днів та період роботи на посадах слідчого, старшого слідчого та начальника слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців 16 днів та надалі встановити, що його стаж судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 36 років і 2 місяці.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 позовні вимоги задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ГУ ПФУ в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що нормативно-правові акти, на які посилається суд першої інстанції, як на момент виходу позивача у відставку, так і на час звернення його з відповідною заявою до відповідача втратили чинність, отже не можуть застосовуватись під час вирішення спору.
Крім того, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, у редакції на дату призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду строкової військової служби та часу роботи слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділення.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ПФУ у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
12.04.2021 позивач подав до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скарг, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Також позивач зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Закони України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI та від 02.06.2016 №1402-VIІ в частині визначення стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлювали спадкоємність раніше діючих нормативним актів, які регулювали такі відносини, що не свідчить, як стверджує відповідач, про застосування судом першої інстанції нормативно-правових актів, які втратили чинність під час винесення оскаржуваного рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2013, на підставі постанови Верховної Ради України №214- VIІ від 18.04.2013, ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Апеляційного суду Черкаської області у відставку.
14.05.2013 року позивач звернувся до управління пенсійного фонду України в м. Черкаси зі заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці було призначене у розмірі 90% заробітної плати діючого судді.
Розпорядженням відповідача 136903 від 11.06.2013 ОСОБА_1 зараховано стаж 30 років 02 місяці 03 дні.
07.10.2020 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Черкаській області у якій просив додатково зарахувати календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 6 місяців 12 днів та період роботи на посадах слідчого, старшого слідчого та начальника слідчого відділення Придніпровського районного відділу внутрішніх справ м. Черкаси - 3 роки 5 місяців 16 днів та надалі визначити, що його стаж роботи суддею становить 36 років і 2 місяці.
Відповідач листом від 22.10.2020 №5852-6211/1-03/8-2300/20 у задоволенні заяви відмовив у зв`язку з тим, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, у редакції на дату призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду строкової військової служби та часу роботи слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділення.
Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, яке діяло на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.
Також при винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції використав правові висновки Верховного Суду, зазначених в постановах від 27.02.2018 по справі №127/20301/17 та від 20.03.2018 у справі №520/5814/17.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.10.2010 (далі - Закон №2453-VI) незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням, правом судді на відставку.
За приписами ч. 6 ст. 48 Закону№2453-VI при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Частиною 1 ст. 120 Закону №2453-VI визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до ч. 5 ст. 120 Закону №2453-VI за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.
Частиною 3 ст. 141 Закону №2453-VI (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Аналогічні норми містить і закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 (далі- Закон №1402-VIII).
Так, відповідно до абз. 2 п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.
Щодо стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону №2453-VI в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
В свою чергу, згідно ст. 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Пунктом 11 Розділу XIII Перехідні положення Закону №2453-VI визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12. 1992 №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII), в редакції, яка діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI) було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Водночас, спірні правовідносини врегульовані також постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова №865), яка була чинна станом на день набрання чинності Законом №2453-VI у відповідній цьому періоду редакції.
Абзацом 2 п 3-1 Постанови №865 було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_1 проходив службу в Радянській Армії з 12.11.1966 по 23.05.1969, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 від 12.11.1966.
З 10.10.1969 по 07.05.1978 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі з 14.06.1976 по 07.05.1978 на посадах слідчого, старшого слідчого, начальника слідчого відділення Придніпровського РВВС Черкаської області, що підтверджується записами у трудовій книжці, послужним списком ОСОБА_1 та листом ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 22.09.2020 №14/7-І-197.
З 07.05.1978 по 29.01.1982 перебував на посаді народного судді Придніпровського районного народного суду Черкаської області, про що також свідчать записи у трудовій книжці та наказ №34 від 10.05.1978 Черкаського обласного відділу юстиції.
01.02.1982 обраний членом Черкаського обласного суду та перебував на цій посаді по 06.09.1983.
05.07.1988 обраний головою Черкаського обласного суду.
07.05.2013 звільнений з посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку відповідно до постанови Верховної Ради України №214-VІІ від 18.04.2013.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що законодавством, яке діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у даному випадку до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню період строкової служби в Радянській Армії та період роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, начальника слідчого відділення Придніпровського РВВС Черкаської області.
Також суд першої інстанції вірно використав у дані справі висновки Верховного Суду в постановах від 27.02.2018 по справі №127/20301/17 та від 20.03.2018 у справі №520/5814/17.
Приймаючи до уваги викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана відмова відповідача є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягають визнанню протиправною.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи ГУ ПФУ в Черкаській області не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан