ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/1117/21 пров. № А/857/9130/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                   Михальської М.Р.,
представника позивача                            Шутяка О.А.,
представника відповідача                           Кожухар І.І.,
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 05 квітня 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Крутько О.В.,   
час ухвалення рішення – 05.04.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 05.04.2021 року,

                                                  в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення при перерахунку з 01.01.2018 року пенсії позивача шляхом обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.01.2018 року без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат; встановити судовий контроль за виконанням рішення; постанову суду в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що він отримує пенсію за інвалідністю, як інвалід війни І групи, пенсія призначена довічно відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі – Закон № 2262) за вислугу років з 01.01.2003 року. З 01.01.2018 року при перерахунку та виплаті пенсії позивачу було незаконно застосовано обмеження її максимального розміру 10 прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Позивачу пенсію призначено вперше 01.01.2003 року, а норми Закону № 2262 щодо тимчасового обмеження пенсії максимальним розміром розповсюджуються на пенсії, призначені з 01.01.2016 року і не можуть впливати на перерахунок уже призначених пенсій.
Представник позивача в судовому засіданні  апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній. Просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, зазначивши що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача, з 01.09.2005 року позивачу призначено пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років. Основний розмір призначеної пенсії становив 2342,34 грн., разом з надбавкою - 119,67 грн. пенсійна виплата становила 2462,03 грн.  
Згідно протоколу за пенсійною справою – 1301016932 від 24.01.2018 року позивачу з 24.01.2018 призначено пенсію по інвалідності у розмірі 100% грошового забезпечення та визначено розмір пенсії – 7845,33 грн.  З 01.02.2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії, розмір пенсії з надбавками становив 7845,33 грн.
01.04.2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії, визначено розмір пенсії 22301,92 грн., застосовано обмеження максимального розміру пенсії  та зменшено до 10787,67грн., з 01.02.2019 року розмір пенсії 22356,37 грн., зменшено до 13188,83 грн., з 01.01.2020 року розмір пенсії 22559,74 грн. зменшено до 16380,00 грн., що підтверджується розпорядженнями Пенсійного органу, що додані до матеріалів справи.
Даючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.   
Ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Питання щодо обмеження максимальним розміром пенсій осіб, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону № 2262 неодноразово досліджувалось Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.11.2018 року у справі № 522/3093/17, від 08.08.2019 року у справі № 522/3271/17, від 10.10.2019 року у справі № 522/22798/17, від 30.10.2020 року у справі № 522/16881/17, від 17.05.2021 року у справі № 343/870/17 Верховний Суд висловлював правові висновки з цього питання, за якими положення ст.43 Закону № 2262 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законами № 3668 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 848-VIII від 24.12.2015 року.
Проте, зазначені положення в цілому визнано неконституційними.
Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262 зі змінами, зокрема:
- ч.7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;
- положення ч.7 ст. 43, першого речення ч. 1 ст. 54 Закону № 2262 зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення ч. 7 ст. 43 Закону 2262, щодо встановлення максимального розміру пенсії втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 20.12.2016 року.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262 відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. Це означає, що протягом 2017 року ст. 43 Закону № 2262 не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774 до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Посилання відповідача на Закон України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (далі – Закон № 3668) колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 2 вищевказаного Закону максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, вказаний Закон містить посилання на Закон № 2262, який є спеціальним законом щодо призначення та виплати пенсії військовослужбовців. Норма щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців у вказаному спеціальному законі визнана неконституційною, тобто Конституційний Суд України визнав неконституційним обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, а тому відповідач не може застосовувати положення ст. 2 Закону України № 3668 при перерахунку пенсії позивача.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі гарантії не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.
Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 580/234/19 та від 10.09.2020 року у справі № 280/5154/19 не береться апеляційним судом до уваги, оскільки справа стосується працівників льотно-випробувального складу, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що законодавче врегулювання спірних правовідносин не передбачає застосування обмежень пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 2262, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо застосування до пенсії позивача обмеження максимальним розміром та зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром з моменту призначення - з 01.01.2018 з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то таке є правом суду та позивачем не надано доказів, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.
Судові витрати розподілу не підлягають.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 05 квітня 2021 року у справі № 380/1171/21 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ЄДРПОУ 13814885) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами) з 01.01.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року