ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1540/21 Справа № 201/2699/19 	  	Головуючий у першій інстанції: Федоріщев С. С. Суддя-доповідач:   Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (Соборний відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) про стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії,– 

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» 20 березня 2008 року було укладено кредитний договір №DNH3NN00000011. 04 вересня 2012 року ОСОБА_1 було повністю погашено заборгованість по кредитному договору №DNH3NN00000011, про що ПАТ КБ «Приватбанк» було видано відповідну довідку. Весною 2018 року ОСОБА_2 дізналась, що у Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження №50781222 за виконавчим листом №2/0417/2880/2012 від 23 квітня 2012 року, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на підставі заочного рішення від 10 квітня 2012 року у справі №0417/3789/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 200406,33 грн. по кредитному договору №DNH3NN00000011 від 20 березня 2008 року. Із заробітної плати ОСОБА_1 за 2018 рік по виконавчому провадженню №50781222 було стягнуто 47499,21 грн. У зв`язку з цим ОСОБА_1 23 квітня 2018 року звернулась до Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про закінчення виконавчого провадження. Але станом на день подання позовної заяви письмової відповіді надано не було. ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із вимогою повернути грошові кошти, які були стягнуті за виконавчим провадженням №50781222. Лише 22 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримала відповідь від АТ КБ«Приватбанк», в якому зазначено, що для розгляду можливості повернення утриманих через державну виконавчу службу коштів, необхідно замовити у відділенні банку актуальну довідку про погашення договору, звернутися до ДВС та отримати документ, що містить дати, суми та інформацію про утримані кошти. Та з даним документом просили звернутися повторно до банку. Позивач зазначає, що неодноразово в усному спілкуванні з працівниками банку ними зазначалося, що дійсно сталася помилка та вони зазначали, що це питання буде вирішено мирним шляхом. 05 грудня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» надало позивачу другу відповідь, в якій зазначено, що між ОСОБА_3 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNU0GL00001609 від 18 квітня 2008 року; ОСОБА_1 не виконала зобов`язання перед банком, а тому банк звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. У зв`язку з цим, на підставі виконавчого напису від 03 серпня 2017 року державним виконавцем Соборного ВДВС 22 грудня 2017 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та направлено до ТОВ «АТБ-маркет» для виконання. Банк посилається на взагалі інший кредитний договір №DNU0GL00001609 від 18 квітня 2008 року. Але з документів у виконавчому провадженні №50781222 вбачається, що виконавче провадження відкрито не на підставі виконавчого напису, а на підставі виконавчого листа №2/0417/2880/2012 від 23 квітня 2012 року, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі заочного рішення від 10 квітня 2012 року у справі №0417/3789/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 200406,33 грн. по кредитному договору №DNH3NN00000011 від 20 березня 2008 року. Позивач не заперечує наявність кредитного договору №DNU0GL00001609 від 18 квітня 2008 року, та зазначає, що наразі оскаржує виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 03 серпня 2017 року у судовому порядку. Станом на день подачі позову вищевказаний виконавчий напис не перебуває на виконанні. Позивач вважає, що з боку банку виникла якась помилка, що призвела до незаконного та безпідставного стягнення з позивача грошових коштів у загальній сумі 42614,29 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути на свою користь з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отримані кошти в розмірі 47499,21 грн., а саме: 42614,29 грн. - безпідставно стягнуті кошти, 4884,92 грн. - виконавчий збір та витрати виконавчого провадження; а також стягнути відсотки за користування її коштами у сумі 1219,26 грн.; зобов`язати відповідача звернутись із заявою про закінчення виконавчого провадження №50781222 та стягнути з відповідача судові витрати. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у сумі 43044,75 грн., які були стягнуті Соборним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області за виконавчим провадженням №50781222 за виконавчим листом №2/0417/2880/2012 від 23 квітня 2012 року, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 200406,33 грн. по кредитному договору №DNH3NN00000011 від 20 березня 2008 року. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 20 березня 2008 року було укладено кредитний договір №DNH3NN00000011, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 6000,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 19,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.03.2013 року.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2012 року у справі №0417/3789/2012 (№2/0417/2880/2012) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованість у розмірі 200406,33 грн. Стягнуто з ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ “ПриватБанк”заборгованість у розмірі 10000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” 2104,06 грн. судового збору. 
23 квітня 2012 року на виконання вказаного вище заочного рішення, Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №2/0417/2880/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 200406,33 грн. та солідарно 10000,00 грн. (а.с. 8).
Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.04.2018 року №L5AI0FTI5LMIR7AO, заборгованості по кредитному договору за номером №DNH3NN00000011 від 20.03.2008 року немає; дата закриття кредиту 04.09.2012 року (а.с. 5).
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником банку визнано факт погашення позивачем заборгованості у повному обсязі за вказаним вище кредитним договором саме у 2012 році; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засіданні суду апеляційної інстанції. 
Однак, 08 квітня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» подало до Жовтневого ВДВС м.Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про відкриття виконавчого провадження, пред`явивши виконавчий лист №2/0417/2880/2012, виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 12). 
Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС м.Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області від 12 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження №50781222 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа №2/0417/2880/2012 від 23 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 200406,33 грн. по кредитному договору №DNH3NN00000011 від 20 березня 2008 року (а.с. 12).
22 грудня 2017 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС м.Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області №50781222 було звернуто стягнення на дохід боржника ОСОБА_1 , отриманих у ТОВ «АТБ-маркет» (а.с. 13-14).
Згідно платіжних доручень №954 від 01 червня 2018 року на суму 9419,62 грн., №1242 від 10 липня 2018 року на суму 12046,13 грн., №2009 від 13 вересня 2018 року на суму 4203,21 грн., №2281 від 16 жовтня 2018 року на суму 3501,44 грн., №2280 від 16 жовтня 2018 року на суму 4347,95 грн., №408 від 28 січня 2019 року на суму 4035,50 грн., №960 від 19 лютого 2019 року на суму 5490,90 грн., із заробітної плати ОСОБА_1 на рахунок АТ КБ «Приватбанк», у вказаному вище виконавчому провадженні №50781222 на виконання виконавчого документа №2/0417/2880/2012 від 23 квітня 2012 року було перераховано грошові кошти на загальну суму 43044,75 грн. (а.с. 101-107).
ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою від 25 травня 2018 року, в якій виклала проханням звернутися із заявою про закінчення виконавчого провадження №50781222, а також із вимогою повернути грошові кошти, які були стягнуті Соборним відділом державної виконавчої служби Дніпропетровської області на підставі заочного рішення від 10 квітня 2012 року у справі №0417/3789/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 200406,33 грн. по кредитному договору №DNH3NN00000011 від 20 березня 2008 року (а.с. 18). 
Листом АТ КБ «Приватбанк» від 22 серпня 2018 року № 20.1.0.0.0/7-180608/1333, ОСОБА_1 було повідомлено, що для розгляду можливості повернення утриманих через державну виконавчу службу коштів, вона може замовити у відділенні банку актуальну довідку про погашення договору, звернутися до ДІС та отримати документ, що містить суми та інформацію про утримані кошти, після чого з даним документом повторно звернутися до банку (а.с. 19).
Крім того, згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 05 грудня 2018 року, зокрема, між ОСОБА_1  та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNU0GL00001609 від 18 квітня 2008 року;  ОСОБА_1  не виконала зобов`язання перед банком, а тому банк звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису; у зв`язку з цим, на підставі виконавчого напису від 03 серпня 2017 року державним виконавцем Соборного ВДВС 22 грудня 2017 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та направлено до ТОВ «АТБ-маркет» для виконання; грошові кошти перераховуються на користь АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст. 42, 43, 44 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 27).  
Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. 
Згідно частини 1 та 2 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). 
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року №2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;
наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);
враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). 
Статтею 61 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши обізнаність банку про повне погашення позивачем у 2012 році заборгованості за заочним рішенням у справі №2/0417/2880/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 200406,33 грн. по кредитному договору №DNH3NN00000011 від 20 березня 2008 року; приймаючи до уваги безпідставне звернення відповідача у 2016 році до виконавчої служби зі заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, який виданий на виконання судового рішення, що виконане у повному обсязі у 2012 році, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 42614,92 грн. (в межах позовних вимог), які фактично було перераховані виконавчою службою на рахунок відповідача. 
Факт перерахування коштів на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень №954 від 01 червня 2018 року на суму 9419,62 грн., №1242 від 10 липня 2018 року на суму 12046,13 грн., №2009 від 13 вересня 2018 року на суму 4203,21 грн., №2281 від 16 жовтня 2018 року на суму 3501,44 грн., №2280 від 16 жовтня 2018 року на суму 4347,95 грн., №408 від 28 січня 2019 року на суму 4035,50 грн., №960 від 19 лютого 2019 року на суму 5490,90 грн., із заробітної плати ОСОБА_1 на рахунок АТ КБ «Приватбанк», а всього 43044,75 грн. (а.с. 101-107). 
Колегія звертає увагу, що згідно змісту уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, зокрема, безпідставно стягнуті кошти в сумі 42614,29 грн. Тому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником банку визнано факт погашення позивачем заборгованості у повному обсязі за вказаним вище кредитним договором саме у 2012 році, відповідно до заочного рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2012 року у справі №0417/3789/2012; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засіданні суду апеляційної інстанції. 
За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, п. 3 ч. 2 статті). 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Колегія суддів зауважує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Такі висновки відповідають також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19. 
На підтвердження витрат на правничу правову допомогу суду надано копію договору №1001 про надання правової допомоги від 10.01.2019 року, укладеного між позивачем та адвокатом Пашніною А.В., копію ордеру серії ДП №1473/038 від 28.02.2019 року про надання правової допомоги, копію свідоцтва ОСОБА_4 про право на заняття адвокатською діяльністю №2053 від 21.09.2009 року та копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 36-39). 
Згідно копії акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), адвокатом Пашніною А.В. надано позивачу наступний обсяг правничої допомоги: надання усної консультації - 300,0 грн., пошук та аналіз судової практики - 300,00 грн., складання позовної заяви - 1900,00 грн., юридичний супровід справи в суді першої інстанції - 2500,00 грн., всього на загальну суму 5000,00 грн. (а.с. 37). 
При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Пашніною А.В. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. Адвокат Пашніна А.В. склала, підписала та подала позовну заяву, здійснювала юридичний супровід справи в суді, зокрема, подала уточнену позовну заяву. 
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на правничу правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 4373,50 грн. (5000,00 грн. х 87,47%). 
Крім того, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат на підстав ч. 3 ст. 22 Закону України “Про захист прав споживачів”, з відповідача в дохід держави також підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви (768,40 грн.) пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 672,12 грн. 768,40 грн. х 87,47%). 
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стягнувши з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 43044,75 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, адже згідно змісту уточненої позовної заяви, позивач просила стягнути на свою користь суму в розмірі 47499,21 грн., а саме: 42614,29 грн. - безпідставно стягнуті кошти, 4884,92 грн. - виконавчий збір та витрати виконавчого провадження; а також відсотки за користування її коштами у сумі 1219,26 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія звертає увагу, що згідно змісту апеляційної скарги, рішення місцевого суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині залишених без задоволення позовних вимог не переглядає. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" – задовольнити частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 43044,75 грн.; та в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судового збору у розмірі 768,40 грн. – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 42614 (сорок дві тисячі шістсот чотирнадцять) грн. 92 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 4373 (чотири тисячі триста сімдесят три) грн. 50 коп. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) в дохід держави судовий збір у розмірі 672 (шістсот сімдесят дві) грн. 12 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді