ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16740/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя               Грибан І.О.,
судді:                                   Беспалов О.О. 
                                             Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, третя особа - Міністерство соціальної політики України про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до  Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, третя особа - Міністерство соціальної політики України в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі   Черкаської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, місто Черкаси, вулиця Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі, що буде визначена за рішенням суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального та процесуального права. Неповне з`ясування обставин справи, просив ухвалене рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2021 р. та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
05 березня 2021 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу  від  відповідача  - Пенсійного фонду України, у якому останній заперечував проти скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, стверджував про правомірність звільнення позивача  з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області, оскільки  останнє, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 реорганізовано шляхом приєднання до Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області. Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області, в свою чергу, на підставі постанови Кабінету міністрів України від 08.11.2017 року №821 реорганізовано шляхом приєднання  до Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
15 березня на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзиві на апеляційну скаргу від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, який також заперечував проти скасування рішення суду першої інстанції і просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи справу, в межах доводів апеляційної скарги, на предмет законності та обґрунтованості прийнятого  судом першої інстанцій рішення, звертає увагу на  наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 16.08.2000 року був призначений на посаду начальника Тальнівського районного відділу Пенсійного фонду України, а з 24.05.2002 року   призначений на посаду начальника  управління  Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.
В подальшому, у зв`язку з реорганізацією територіальних підрозділів Пенсійного фонду України,  звільнявся  з зазначеної посади та поновлювався за   рішенням суду, а саме:
          - рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 по справі №823/653/17  поновлено з 03.04.2017. Наразі, з 05.05.2018 повторно звільнено;
          - рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2019 у справі №826/7878/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду  від 12.06.2019, позивача  поновлено на посаді  начальника  управління Пенсійного фонду України в  Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018.
05.05.2018 року Пенсійним фондом України на виконання  рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2019 видано наказ від 11.04.2019 року №142-о про поновлення позивача на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018, про що повідомлено останнього під підпис 26.04.2019 року.
Наказом Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-о позивача звільнено з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області у зв`язку з реорганізацією на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», погодження Міністерства соціальної політики України від 26.07.2019 №13821/0/2-19/30.
          Вважаючи, що звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, позивач звернувся з даним позовом в суд.
Позовні вимого обґрунтовано тим, що відповідачами, при проведенні процедури скорочення,  не враховано положень норм чинного законодавства, зокрема:
- відповідачі, всупереч приписам статті 19 Конституції України на роз`яснення Міністерства юстиції України, якого вони повинні дотримуватися, не здійснили ознайомлення позивача із наказом про наступне звільнення під розпис; не вручили позивачу письмове повідомлення про можливе звільнення; не здійснили виплату заробітної плати за період, що позивач працював; не забезпечили пропозицію іншої роботи в установі.
- підпис особи, яка розписувалася   за отримання поштових повідомлень, надісланих відповідачами позивачу, не відповідає підпису позивача, а на деяких рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення взагалі підпис позивача про отримання поштових відправлень відсутній.
- лист Міністерства соціальної політики України від 26.07.2019 року №13821/0/2-19/30 «Про погодження звільнення» підписано першим заступником міністра соціальної політики України Крентовською О., а не  Міністром соціальної політики України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати процедуру вивільнення позивача з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889 та статті 49-2 КЗпП України   порушеною, а лист-погодження від 26.07.2019 року №13821/0/2-19/30 за підписом першого заступника Міністра О. Крентовської в період відпустки Міністра соціальної політики України, яким погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області, не суперечить абзацу 1 пункту 9 цього Положення про Міністерство соціальної політики України, станом на 26.07.2019 року.
Надаючи оцінку спірним відносинам колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Даний спір виник з правовідносин проходження позивачем публічної служби та звільнення зі служби.
Правове регулювання державної служби здійснюється  Конституцією України, Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі також - Закон №889), іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.5 Закону №889 ( в редакції чинній на час винесення спірного наказу про звільнення позивача) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до вимог ст.43 Закону №889 підставами для зміни істотних умов державної служби є:
1) ліквідація або реорганізація державного органу;
2) зменшення фонду оплати праці державного органу;
3) скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.
Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов`язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов`язків.
Зміною істотних умов державної служби вважається зміна:
1) належності посади державної служби до певної категорії посад;
2) основних посадових обов`язків;
3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;
4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;
5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі  пункту 6  частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 83 цього Закону державна служба припиняється в тому числі і за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Разом з тим, відповідно  до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889 процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Також ,колегія суддів звертає увагу на вимоги норм законодавства про працю, дія яких поширюється на спірні правовідносини, оскільки не в повній мірі врегульована Законом №889.
Відповідно до п.п.4,6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема:
- розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,  39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,  41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45);
- відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Відповідно до ч.3  ст.32 КЗпП України  у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку  змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до вимог ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у  пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника , за його згодою, на іншу роботу. 
Колегія суддів звертає увагу, що, в силу приписів ст.43 Закону №889, у разі згоди державного службовця на переведення або  незгоди на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він має подати,  не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби,  керівнику державної служби відповідну заяву:  про звільнення на підставі  пункту 6  частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду. 
Як встановлено судом першої інстанції, наказом Пенсійного фонду України від 11.04.2019 року №142-о позивача, за рішенням суду, поновлено на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 05.05.2018 року.
Колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області реорганізовано шляхом приєднання до Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області.
В свою чергу, Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 №821«Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Відповідно до записів в Єдиному державному  реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області внесено 04.04.2017 № 10141120011000363, а про припинення Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - 02.03.2018 №10041120004000846.
Тобто, на момент поновлення позивача на роботі зазначені управління не існували.
26.04.2019 року  Пенсійним фондом України видано наказ №179-о про попередження позивача про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією управління в якому позивача було поновлено на посаді. Зазначений наказ із супровідним листом від 02.05.2019 року №13097/08-10 відправлено на адресу   ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , - рекомендованим поштовим відправленням, яке, відповідно до повідомлення про поштове відправлення  вручене 03.05.2019.
Крім того, за період з 02.05.2019 року по 09.07.2019 року, у зв`язку із кадровими змінами в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, позивачу  направлялися листи від 02.05.2019 року №40607/07, від 11.05.2019 року №229/С-15, 232/С-15, 237/С-15, від 23.05.2019 року №47195/07-01, від 13.06.2019 року №54964/07-01, від 04.07.2019 року №60548/07, від 09.07.2019 року №61826/07-02, від 19.07.2019 року №65294/07-02   «Щодо пропозиції роботи», з яких висновується, що позивачу неодноразово пропонувався вичерпний перелік усіх вакантних посад у Головному управлінні Пенсійного фонду у Черкаській області станом на 02.05.2019 року (39 вакантних посад), на 23.05.2019 року (41 вакантна посада), 13.06.2019 року (47 вакантних посад), на 04.07.2019 року (48 вакантних посад), на 26.07.2019 року (53 вакантні посади), на 19.07.2019 року (53 вакантні посади).
Направлення вказаних листів підтверджується копіями рекомендованих поштових повідомлень про вручення, в яких наявні підписи особи отримувача як особисто, так і через представника за довіреністю, що, в силу пункту 89 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, судом не ставиться під сумнів.
Від позивача  на адресу відповідачів будь-які заяви про згоду на переведення на іншу посаду або про звільнення на підставі  пункту 6  частини першої статті 83 цього Закону не надходили. 
Наказом Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-о позивача звільнено з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області у зв`язку з реорганізацією на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», погодження Міністерства соціальної політики України від 26.07.2019 №13821/0/2-19/30.
Наказ про звільнення направлено супровідним листом від 01.08.2019 №23309/09-10 на адресу позивача: АДРЕСА_1 , - який   згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримано позивачем 13.08.2019.
Отже, як вірно зазначав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, відповідачами дотримано визначену законодавством процедуру звільнення позивача. 
Щодо твердження позивача про недотримання процедури звільнення в частині погодження звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області не Міністром соціальної політики України, а його першим заступником, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що       листом Міністерства соціальної політики України від 26.07.2019 року №13821/0/2-19/30 відповідно до пункту 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та пункту 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423 (зі змінами), погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.
Вказаний лист-погодження підписано першим заступником Міністра соціальної політики О. Крентовською.
Відповідно до змісту копії наказу Мінсоцполітики від 10.06.2018 року №917 про розподіл обов`язків між Міністром соціальної політики України, його першим заступником та заступниками за підписом Міністра А. Реви, відповідно до статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», підпункту 17 пункту 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423 (зі змінами), розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2016 року №905-р «Про схвалення Концепції запровадження посад фахівців з питань реформ» (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 року №644 «Деякі питання упорядкування структури Секретаріату Кабінету Міністрів, апарату міністерств та інших центральних органів виконавчої влади» та у зв`язку із затвердженням структури та штатного розпису апарату Міністерства соціальної політики України відповідно до наказів Мінсоцполітики від 12.04.2018 року №336к. від 02.05.2018 року №392к, затверджено розподіл обов`язків між Міністром соціальної політики, його першим заступником та заступниками, що додається; установлено, що за відсутності Міністра соціальної політики України його обов`язки виконує перший заступник Міністра О. Крентовська.     
Згідно з довідки начальника Управління звернень громадян та контролю виконання від 22.07.2019 року №102/0/99-19/312, у зв`язку з відпусткою Міністра соціальної політики України А.Реви (наказ Мінсоцполітики від 04.07.2019 року №810кв «Про відпустку»), відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 20.06.2018 року №917 «Про розподіл обов`язків між Міністром соціальної політики України, його першим заступником та заступниками» (зі змінами), обов`язки Міністра соціальної політики України з 22.07.2019 року по 04.08.2019 року виконує перший заступник Міністра О. Крентовська.
Отже, станом на день погодження Мінсоцполіики звільнення позивача з посади - 26.07.2019 року, О. Кретновську було наділено повноваженнями на здійснення дій, передбачених пунктом 8 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та пунктом 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, станом на 26.07.2019 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що лист-погодження від 26.07.2019 року №13821/0/2-19/30 за підписом першого заступника Міністра О. Крентовської в період відпустки Міністра соціальної політики України, яким погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області, не суперечить абзацу 1 пункту 9 цього Положення.
Також, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача щодо   недотримання відповідачами процедури доведення до позивача наказу про поновлення на роботі та не внесення відомостей про поновлення до трудової книжки, оскільки ці обставини не впливають на законність та  правомірність наказу Пенсійного фонду України від 31.07.2019 року №339-о «Про звільнення ОСОБА_1 », а пов`язанні з виконанням рішення суду у справі №826/7878/18 та здійсненням судового контролю в порядку, визначеному статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України .
Що стосується доводів апелянта,  викладених в апеляційній скарзі про  недотримання відповідачем вимог ст.ст.40 та 47 КЗпП України щодо не видачі в день звільнення належним чином оформленої трудової книжки, не проведення повного розрахунку у строки визначені ст.116 КЗпП України та не виплату вихідної допомоги при звільненні, колегія суддів звертає увагу, що такі позовні вимоги та підстави визнання звільнення протиправним позивачем не заявлялися.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 20 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

Судді:                                                                                О.О.Беспалов

                                                                                          А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 22.04.2021р.)