КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 757/54468/18-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/2632/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Батрин О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
31 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                      Оніщук М.І.,
судді                                                          Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                                     Ющенко Я.М.
за участю:
представника відповідача
Офісу Генерального прокурора         Кутєпова О.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби про відновлення порушеного права на повагу до гідності та честі, захист недоторканності ділової репутації та стягнення моральної шкоди, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, згідно з яким, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просив: 
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора, як орган, який здійснює нагляд за кримінальним провадженням № 12017000000001373 від 05.10.2017 року відновити порушені права на повагу до честі та гідності ОСОБА_1 та недоторканності його ділової репутації шляхом вилучення будь-якої інформації стосовно нього з матеріалів кримінального провадження № 12017000000001373 від 05.10.2017 року;
-стягнути з Офісу Генерального прокурора моральну шкоду, яка була заподіяна внаслідок порушення права ОСОБА_1 на повагу до гідності та честі, а також порушення права не недоторканність ділової репутації шляхом розповсюдження неправдивих даних стосовно нього, як нібито організатора злочинної схеми, яка є предметом дослідження за кримінальним провадженням №12017000000001373 від 05.10.2017 року;
- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 12017000000001373 від 05.10.2017 року та у усіх інших документах Генеральної прокуратури України стосовно ОСОБА_1 як організатора злочинної схеми, яка є предметом дослідження за кримінальним провадженням № 12017000000001373 від 05.10.2017 року;
- зобов`язати Офісу Генерального прокурора з метою спростування недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 направити відповідні листи до усіх державних органів, банківських установ та іншим юридичним та/або фізичним особам, якщо недостовірна інформація стала відомою внаслідок її поширення відповідачем.
В обґрунтування заявлених вимог вказував, що зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2018 року у справі № 757/42985/18-к вбачається, що ОСОБА_1 є організатором незаконної діяльності низки суб`єктів господарювання зі співвиконавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (кримінальне провадження № 12017000000001373 від 05.10.2017 року).
Разом з тим, зазначав, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року у справі № 757/49325/18-к встановлено, що у прокурора відсутні будь-які докази того, що підприємства та ОСОБА_1 мають один до одного відношення.
За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2020 року у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 29-33).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про недоведеність факту поширення відповідачем відносно нього недостовірної інформації та, як наслідок, порушення його особистих немайнових прав. (т. 2, а.с. 35-40).
Представник відповідача Офісу Генерального прокурора у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.
При цьому, слід наголосити, що позивачу направлялася судова повістка- повідомлення за адресою, зазначеною ним як у позові, так і в інших заявах, які містяться в матеріалах справи, однак поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення адресу з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Заяв про зміну місця проживання або адреси одержання поштової кореспонденції позивачем до суду не надано, а тому у відповідності до положень ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України позивач вважається таким, що повідомлений про час та місце судового засідання. Також, про розгляд справи було відомо й представнику позивача, про що свідчить        його заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т. 2, а.с. 85).
Отже, з огляду на викладене та враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно приписів ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
У свою чергу, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується cудовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Положеннями ч.ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Генеральною прокуратурою України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12017000000001373 від 05.10.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України, а оперативне супроводження - Департаментом захисту економіки Національної поліції України (т. 1 а.с. 88-99).
Предметом досудового розслідування є, зокрема, відомості відносно ОСОБА_1 щодо незаконності створення та організації ним діяльності підконтрольних суб`єктів господарювання (юридичних осіб) для надання послуг по формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємствам реального сектору економіки; легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, минаючи систему оподаткування, шляхом документального оформлення безтоварних операцій з купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів.
При цьому, на підставі зібраних за результатами проведених слідчих (розшукових) дій доказів прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України до Печерського районного суду м. Києва подано клопотання від 29.08.2018 про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належить ТОВ «Мінагрохім» в AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», яке ухвалою слідчого судді від 03.09.2018 у справі № 757/42985/18-к задоволено (т. 1 а.с. 135-144).
Відповідно до тексту вказаної ухвали:
 «До суду надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України Мазура Олега Валерійовича у кримінальному провадженні Nsl2017000000001373 від 05.10.2017 року про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належить ТОВ «МІНАГРОШМ», відкриті у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
Прокурор обґрунтовуючи вказане клопотання вважає, що Генеральною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12017000000001373 від 05.10.2017 за фактом створення (придбання) та організації діяльності невстановленими особами на території м. Києва, Київської та інших областей, низки підконтрольних суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), з метою прикриття незаконної діяльності, спрямованої на безпідставне формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємствам реального сектору економіки, що заподіяно велику матеріальну шкоду державі, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України та за фактом вчинення невстановленими особами на території м. Києва, Київської та інших областей в період часу 2016-2017 років фінансових операції з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з початку 2016 року по теперішній час групою осіб, діючи умисно, за попередньою змовою, в порушення ст. 81, 87, 89 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 55-1, 56, 57, 62 Господарського кодексу України та ст. 9, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» з метою прикриття незаконної діяльності, спрямованої на безпідставне формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємствам реального сектору економіки; легалізації коштів отриманих злочинних шляхом, оминаючи при цьому систему оподаткування, шляхом документального оформлення, безтоварних операцій з купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів створено, придбано та організовано діяльність низки підконтрольних суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), а саме: ТОВ "ФРИВОЛ ГРУП", TOB "ТРА НСДЕТА ГР УЗ", ТОВ "ЛАЙТВУД", ТОВ "КЛЕЙВОРД", ТОВ «Блок Бізнес Груп», ТОВ «Дейл Груп», ТОВ «Ечафонісі», ТОВ «Елевейт Конференц», ТОВ «Зумтрейд», ТОВ «Мега Опт Торг», ТОВ «Черітум», ТОВ Транснафтаойл, ТОВ «Белінс Груп», ТОВ «Давне», ТОВ «Деміленд», ТОВ «Інтро-Про», ТОВ «Континенталь Ойл», ТОВ «Континенталь Систем», ТОВ «Лотос Трейд Плюс», ТОВ «Майвон Компані», ТОВ «Месседж», ТОВ «Мінагрохім», ТОВ «Ресурстрейдінг», ТОВ «Веранж», ТОВ «Галтаун», ТОВ «Марселлус», ТОВ «СФК Сервісез», ТОВ «Гессен Груп», ТОВ «Фіджія Траст», ТОВ «Юніка Груп», та інші, які зареєстровані на номінальних власників, за юридичною адресою відсутні, найманих працівників та виробничих потужностей не мають, та інше. Загальна сума проведених зазначених вище операцій складає понад 3 139 млн. грн. (у тому числі ПДВ на суму 523 319 834 грн.).
За результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що до організації діяльності вище вказаних суб`єктів господарської діяльності причетний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично є організатором вказаної незаконної діяльності, ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є співвиконавцями у організації діяльності зазначених суб`єктів господарської діяльності та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи.
Як встановлено, під час досудового слідства для здійснення вищевказаних операцій по ухиленню від сплати податків в особливо великих розмірах та легалізації (відмиванні) коштів, отриманих внаслідок такої злочинної діяльності по вищевказаній схемі, злочинці використовують розрахункові рахунки, відкриті для вищевказаних підприємств у АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", а саме: № НОМЕР_1 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ): № НОМЕР_1 (978-ЄВРО): № НОМЕР_2 (840-ДОЛАР СНІ А). № НОМЕР_3 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належать ТОВ «МІНАГРОХІМ» (ЄЛРПОУ 419325641».
Разом з тим, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 12.10.2018 року у справі № 757/49325/18-к задоволено клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту грошових коштів та зазначено, що «під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з ТОВ «Веранж», ТОВ «Елафонісі», ТОВ «Марселлус», ТОВ «Дейл Груп», ТОВ «Фривол Груп», ТОВ «Блок Бізнес Груп», ТОВ «Трансделагруз», а також відсутні підстави відповідальності цих товариств за незаконні дії третіх осіб.
Поряд із тим, не надано достатніх доказів, що спірні рахунки були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, як і можливість використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні.
Наведені обставини свідчать, що на даний час відсутні підстави для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання, оскільки, наразі наявні та встановлені обставини, які не були предметом дослідження, та докази, які не були надані слідчому судді при вирішенні питання про накладення арешту.
Також слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвачу про арешт майна.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, та з матеріалів провадження вбачається, що на момент розгляду провадження відсутні дані про те, що ТОВ «Веранж», ТОВ «Елафонісі», ТОВ «Марселлус», ТОВ «Дейл Груп», ТОВ «Фривол Груп», ТОВ «Блок Бізнес Груп», ТОВ «Трансделагруз» або їх посадові особи причетні до вказаного кримінального провадження, в межах якого був накладений арешт, а комусь з посадових осіб повідомлено про підозру, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження».
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що обставини, встановлені вищезазанченою ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року у справі № 757/49325/18-к, підтверджують факт поширення Офісом Генерального прокурора недостовірної інформації відносно нього, яка, у свою чергу, наведена в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2018 року у справі № 757/42985/18-к.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
При цьому, як зазначено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за № 1 "Про судову практику у справах у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів,  атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.
Тобто, інформація, наведена у клопотаннях прокурорів, інших матеріалах кримінального провадження, ухвалах слідчих суддів, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, може бути оскаржена або спростована лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Питання про її достовірність не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, встановивши, що шляхом пред'явлення цивільного позову позивач намагається оспорити законність проведення процесуальних та слідчих (розшукових) дій, а також достовірність та допустимість доказів, здобутих у ході досудового розслідування кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що такими діями, як звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, Офіс Генерального прокурора не поширив про позивача недостовірну інформацію.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року у справі № 757/49325/18-к, адже у вказаній ухвалі міститься оцінка наданим учасниками кримінального провадження доказам на певному етапі досудового розслідування під час розгляду конкретного клопотання - скасування арешту майна.
Щодо посилань апелянта на порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості, слід зазначити, що дійсно відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Водночас, Європейський суд з прав людини констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнання того, що особа його вчинила (Bohmerv.Germany, 54, 56, Nestak v.Slovakia, 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilov and Othersv. Russia, № 2947/06 від 24.03.2008 року). Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати у контексті конкретних обставин, за яких було зроблену таку заяву (Daktaras v. Lithuania). Ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це б суперечило праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Allenet de Ribemont v. Frence від 10.02.1995 року, п.п. 33, 38, 41).
Отже, інформація Офісу Генерального прокурора, у силу вищезазначеного, не може вплинути на право позивача вважатися невинуватим, поки його вину не буде доведено в установленому законом порядку. 
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Також, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та правильне по суті рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби про відновлення порушеного права на повагу до гідності та честі, захист недоторканності ділової репутації та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 05 квітня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська