КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6831/2021                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            27 травня 2021 року                                                           м. Київ
                                                                                                          Справа № 755/10354/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Гончарук В.П., 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, 
 
встановив:
 
У липні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в  якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 по ІНФОРМАЦІЯ_5 та до досягнення ОСОБА_4  двадцяти трьох років.
Свої вимоги мотивувала тим, що  сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому у Печерському відділі реєстрації актів громадського стану м. Києва, з 27 червня 2001 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 03 липня 2007 року шлюб було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають дитину ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.
З 01 вересня 2018 року син   ОСОБА_4 навчається у Національному університеті фізичного виховання і спорту України денної форми навчання на контрактній основі. Навчання ОСОБА_4 відбувається за денною формою з 01 вересня 2018 року по 01 липня 2022 року за рахунок коштів замовника (позивача) на підставі договору №11 дк про надання освітніх послуг для здобувача ступеня бакалавра від 13 серпня 2018 року. Відповідно до довідки, виданої Національному університеті фізичного виховання і спорту України від 11 червня 2020 року № 521, ОСОБА_4 дійсно є студентом II курсу тренерського факультету, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Дитина потребує матеріальної допомоги.
Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не страждає на хронічні захворювання, не являється інвалідом, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей або повнолітніх дітей, які потребують його матеріальної допомоги, не утримує своїх батьків чи інших осіб, розмір аліментів повинен складати 1/3 заробітку (доходу) відповідача.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову 22 липня 2020 року і до закінчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.
В задоволенні решти позовних вимог  - відмовлено.
Стягнуто з  з ОСОБА_1   на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
 
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти з 22.07.2020 року у розмірі 618,75 грн. щомісячно до закінчення ОСОБА_4 навчання на тренерському факультеті Національного університету фізичного виховання і спорту, але не більше ніж до досягнення  23-х років; скасувати рішення в частині розподілу судових витрат та розподілити судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки матеріального становища відповідача та наявності на утриманні неповнолітньої дитини та особи пенсійного віку. Вказує, що відповідач перебуває у шлюбі, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . В родині виховується неповнолітня дитина від першого шлюбу теперішньої дружини відповідача, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 . Вказує, що він є єдиним годувальником в родині, що повинно бути враховано судом при визначенні розміру аліментів. Крім того, майже на повному утриманні відповідача перебуває його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пенсіонерка. 
Вважає підстави для позову законними, але аліменти в розмірі 1/4 всіх доходів відповідача - надмірними з врахуванням обставин справи, які не враховані судом першої інстанції. Заявлений позивачем розмір аліментів жодним чином не обґрунтований, не відповідає загальновстановленій практиці, розрахункам, підходу розумності отримання та використання аліментів, їх цільового призначення, майнового стану позивача, майнового стану відповідача. 
Вказує, що відповідач частково визнав позов щодо свого обов`язку сплати аліментів, але вважає що їх розмір повинен бути встановлений в твердій грошовій сумі, виходячи з фіксованої вартості навчання дитини в певний період отримання освіти.
Зазначає, що ОСОБА_4 навчається в Національному університеті фізичного виховання і спорту, що підтверджується договором №11дк від 13.08.2018 про надання освітніх послуг для здобувача ступеня бакалавр. Відповідно до довідки Національного університету фізичного виховання і спорту №521 від 11.06.2020, ОСОБА_4 дійсно є студентом 2 курсу тренерського факультету означеного навчального закладу. Термін навчання визначений з 01.09.2018 по 30.06.2022 року. Таким чином, відповідач вважає за доцільне здійснити розрахунок витрат на навчання повнолітнього ОСОБА_4 за період з 22.07.2020 по 30.06.2022 відповідно до умов оплати навчання, а саме: відповідно до п.5.2. Договору №11дк від 13.08.2018, вартість освітньої послуги за рік становить 14 850 грн., а за місяць - 1485 грн.  Зважаючи на обрахунок навчального року навчальним закладом в кількості 10 місяців, тобто не оплачується період канікул, у ОСОБА_4 залишається два повних навчальних роки - 2020/2021 та 2021/2022, а сума оплати за навчання становитиме 29700 грн. - несплачений період в межах дати позову.
 Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Таким чином витрати на отримання освітніх послуг повинні покладатись на обох батьків в рівній мірі, оскільки позивач є працездатною особою та має дохід, який дозволяє виконувати свою частину обов`язків щодо утримання повнолітнього ОСОБА_4 . Відповідно, сума аліментів, які повинні бути покладені на відповідача, розраховується наступним чином: 29700 / 2 (1/2 частка кожного з батьків) / 24 (календарні місяці) = 618,75 грн. Таким чином, розумна сума аліментів щодо витрат на оплату послуг освітнього закладу в процесі освіти повнолітнього ОСОБА_4 становить 618,75 грн. - в межах заявлених в позові обставин та умов понесення необхідних витрат.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
Посилається на те, що перебування одного з батьків дитини в іншому офіційному шлюбі не позбавляє його обов`язку приймати участь в утриманні своєї повнолітньої дитини.
Виховання неповнолітньої дитини від першого шлюбу дружини відповідача не спростовує того факту, що аліменти на дитину - ОСОБА_6 від першого шлюбу дружини відповідача сплачує його батько ОСОБА_7 , який зобов`язаний приймати участь в утриманні дитини. Дружина відповідача ОСОБА_8 , дієздатна особа, працездатного віку. Доказів того, що дружина відповідача не може приймати участь в утриманні сім`ї з поважних причин та перебуває на обліку в органах соціального захисту населення відповідачем до матеріалів справи не надано.
Вказує, що відповідач вважає, що розмір аліментів має відповідати виключно розміру фіксованої вартості навчання дитини в певний період, що на думку відповідача має становити 618,75 грн. Проте, станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для дитини відповідного віку складає 2395 грн., з яких 50% складає 1197,50 гривень. Крім навчання, повнолітній син відповідача, як студент денної форми навчання, має наступні фізіологічні потреби, а саме: у їжі, одязі, житлі, проїзд до місця навчання, придбання учбових та практичних матеріалів для навчання, витратах на лікування у разі хвороби, для відпочинку. На даний час, витрати на всі ці потреби позивач несе самостійно, а відповідач ухиляється від утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , на сьогодні, має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування. Відповідач є дієздатною, працездатною особою, може приймати участь в утриманні повнолітнього сина, оскільки працює в Посольстві Федеративної Республіки Німеччина на посаді начальника Служби безпеки та отримує заробітну плату вище середнього рівня по Україні, що дає можливість відповідачу задовольняти власні потреби та утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідач інших дітей не має та аліментів не сплачує. Відповідач є власником майнових прав на тваринницький комплекс розташований у АДРЕСА_1 .
 
У відповіді на відзив до апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 частково визнає позовні вимоги на суму 3000 грн., а тому просить задовольнити апеляційну скаргу та стягнути з нього аліменти у зазначеному розмірі.      
 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили змінити рішення суду, стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.  
Представник позивача ОСОБА_10 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з матеріального становища кожної із сторін спору, та врахував те, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні, навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, не працює, а тому відповідно до ст. 199-201 СК України має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Суд посилався на те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому суд вважав, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період навчання.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховував матеріальний стан відповідача, його стан здоров`я та можливість надавати матеріальну допомогу, матеріальний стан повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потреби особи даного віку, потреби по навчанню, а тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову 22 липня 2020 року і до закінчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. 
Суд вважав, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, в зв`язку з навчанням.
Проте з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, враховуючи наступне. 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 27 червня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 
03 липня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується  свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 03 липня 2007 року.
Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 досяг повноліття. 
З 01 вересня 2018 року ОСОБА_4 навчається у Національному університеті фізичного виховання і спорту України денної форми навчання на контрактній основі.
Навчання ОСОБА_4 відбувається за денною формою з 01 вересня 2018 року по 01 липня 2022 року за рахунок коштів замовника на підставі договору №11дк про надання освітніх послуг для здобувача ступеня бакалавра від 13 серпня 2018 року.
Згідно з довідкою, виданою в Національному університеті фізичного виховання і спорту України від 11 червня 2020 року № 521, ОСОБА_4 дійсно є студентом II курсу тренерського факультету, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року.
 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до ст. 199  СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Виходячи зі змісту даних  норм,  порядок виконання обов`язку  матері, батька утримувати дитину до її повноліття  та  правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина  врегульовані різними нормами Сімейного кодексу України, виходячи із різного правового статусу дитини (особи, яка не досягла 18 років)  та дочки, сина, які досягли повноліття.
 
Відповідно до ч.1, 2  ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). 
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
 
Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Встановивши, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається за контрактом на денному відділенні у Національному університеті фізичного виховання і спорту України та  у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько повнолітнього сина, повинен матеріально його утримувати, і має змогу надавати утримання,  суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для застосування статті 199 СК України та наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.
 
З аналізу змісту наведеної норми  ст. 199 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною другою статті 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до правових висновків, Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, позивачем не було обґрунтовано розміру матеріальної допомоги, якої потребує повнолітній ОСОБА_4   у  зв`язку з навчанням, на підтвердження розміру необхідної допомоги не надано відповідних доказів,  за винятком наданого договору про надання освітніх послуг від 13.08.2018 року, згідно з яким вартість освітньої послуги на рік становить 14 850 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача, судом першої інстанції не було встановлено розміру доходу сторін та обставин, визначених ст. 200 СК України.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність стягнути аліменти у розмірі 618,75 грн. щомісячно, лише виходячи з вартості навчання,  не можуть бути прийняті до уваги, оскільки крім вартості навчання,  повнолітній ОСОБА_4 , не отримуючи доходів,  потребує коштів на власне утримання  для оплати  харчування, одягу, житла, проїзду до місця навчання, придбання учбових та практичних матеріалів для навчання.
Також, пред`являючи позов про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, позивач не надала суду інформації про щомісячні доходи відповідача, як платника аліментів,  не зважаючи на те, що середній  щомісячний розмір отримуваних нею аліментів до досягнення дитиною повноліття, який складав 1/4 частину від заробітку відповідача протягом 2020 року, становив суму 6338 грн., що підтверджується звітом  про здійснення відрахування та виплати від 22 жовтня 2020 року, наданим відповідачем. 
З матеріалів справи вбачається, що до відповіді на відзив до апеляційної скарги відповідачем додано звіт про здійснення відрахування та виплати від 22 жовтня 2020 року (а.с. 102).
З вказаного звіту вбачається, що відповідач ОСОБА_1 працює в Посольстві Федеративної Республіки Німеччина, його дохід за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року становив 431 608, 37 грн., з яких 86 861, 19 грн. утримано на відрахування аліментів.  За період з 01 січня 2020 року по 31 жовтня 2020 року нараховано 338  592, 81 грн. заробітної плати та утримано в рахунок аліментів 26 222, 97 грн., при цьому з 01.06.2020 року відрахування аліментів припинилось у зв`язку досягненням дитиною повноліття.     
З вказаного звіту також вбачається, що середньомісячний заробіток відповідача, після відрахування із нього суми податків та інших обов`язкових платежів, у 2020 році становить 27 257 грн. в місяць.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму  для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності встановлення аліментів у розмірі 618 грн. 75 коп. щомісячно,  колегія суддів відхиляє, оскільки виходячи із середньомісячного заробітку відповідача, його доходи є достатніми для надання повнолітньому сину матеріальної допомоги у розмірі більшому, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів, що становить розмір прожиткового мінімуму. 
 
Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано наявність на його утриманні неповнолітньої дитини від першого шлюбу теперішньої дружини відповідача, є безпідставними, оскільки наявність у дружини відповідача дитини від іншого шлюбу, не дає підстав вважати, що відповідач зобов`язаний нести  витрати на утримання цієї дитини, яка має своїх батьків, обов`язок яких утримувати свою дитину встановлено ст. 180 СК України.
При цьому необхідність утримувати нову сім`ю  не виключають обов`язку відповідача забезпечити належне утримання  свого  сина, який цього потребує.
Доводи апеляційної скарги щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері, є необґрунтованими, оскільки встановлено, що вона є пенсіонером за віком та  має самостійне джерело доходу у вигляді пенсії. При цьому відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що саме він несе витрати на утримання матері  та доказів обсягу таких щомісячних витрат.
Посилання відповідача щодо необхідності врахування судом апеляційної інстанції довідки клінічної установи щодо встановлення у його матері онкологічного захворювання, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів розміру щомісячних витрат, необхідних для лікування такого захворювання, відповідачем не надано.
Доводи відповідача щодо необхідності визначення аліментів у твердій грошовій розмірі 3000 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки спосіб виконання обов`язку утримувати повнолітнього сина, що продовжує навчання, визначений стягувачем у частці від доходу платника аліментів.
Разом з тим, враховуючи, що під час розгляду в суді першої інстанції сторонами не було надано до суду доказів щодо розміру отримуваних ними доходів, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі  1/4 частини від заробітку відповідача, оскільки виходячи із обставин справи, колегія суддів вважає такий розмір завищеним. 
Суд апеляційної інстанції з`ясувавши, що відповідач є працездатним та має стабільний заробіток, у вигляді щомісячної заробітної плати, дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання,  у розмірі 1/6 частини від його доходу, що, виходячи із середньомісячного заробітку відповідача, в середньому складатиме суму 4543 грн. в місяць. 
 
За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи рівність та обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, яка продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує таку допомогу (кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання), врахувавши матеріальне становище відповідача, розмір щомісячного доходу якого є стабільним, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача є справедливим та достатнім.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є працездатною і працюючою особою, яка також в межах своїх можливостей повинна забезпечувати сина, а тому розмір аліментів необхідно визначити у сумі 3000 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки судом враховано рівність обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання  та має потреби у матеріальному забезпеченні.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,  апеляційний суд дійшов висновку про зміну цього рішення в частині визначення щомісячного розміру аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, що продовжує навчання. В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року - змінити в частині розміру аліментів та визначити, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів.
В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.

                                                                                                         Немировська О.В.