УХВАЛА

18 травня 2021 року 
м. Київ

Справа №  916/1149/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: Краснова  Є.  В., 
розглядаючи матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Доброва Івана Степановича на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 (колегія суддів: Бєляновський В. В., Богатир   К. В., Філінюк І. Г.) у справі 
за позовом Військової частини НОМЕР_1 до фізичної особи-підприємця Доброва Івана Степановича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси про виселення
ВСТАНОВИВ:
25.04.2021 фізична особа-підприємець Добров Іван Степанович звернувся із касаційною скаргою на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 01.04.2021, повний текст якої підписаний 05.04.2021.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2021 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснов Є. В.– головуючий, Случ О. В., Волковицька Н. О. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2)   якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, підставою касаційного оскарження скаржник зазначив пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки він не погоджується з постановою апеляційної інстанції "у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права та з необхідністю відступлення від висновку щодо застосовування норм права у подібних правовідносинах застосованого судом апеляційної інстанції, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, що є підставою для скасування даного судового рішення. Існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах потребує видозміни, а саме модифікації певним чином з урахуванням обставин даної справи, а саме незаявлення позивачем вимог щодо розірвання договору оренди № 6-с/2003 від 15.12.2003 та повернення об`єкту з оренди". 
Суд звертає увагу на те, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, зокрема, передбачених пунктом 2 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).
Однак касаційна скарга не містить висновку від якого скаржник просить відступити, та обґрунтування необхідності відступлення від нього. Саме по собі посилання на необхідність відступлення від висновку застосованого апеляційним судом без зазначення вказаних вище обставин не може бути визнано безумовною підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
З огляду на наведене, касаційна скарга залишається без руху із наданням строку для приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, а саме скаржнику необхідно навести обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду.
Частиною третьою статті 169 ГПК України встановлено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Оскільки порядок подання заяви про усунення недоліків саме у вигляді незазначення передбачених вищенаведеними вимогами закону підстав оскарження судових рішень чинним ГПК України не визначений, Суд визначає, що скаржнику необхідно направити заяву про усунення недоліків іншим учасникам справи та надати Суду докази такого направлення.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 169, 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Доброва Івана Степановича залишити без руху до 18.06.2021.
2. Встановити фізичній особі-підприємцю Доброву Івану Степановичу строк усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.
3. Фізичній особі-підприємцю Доброву Івану Степановичу надати Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду (01016, м. Київ, вул. О.  Копиленка, 6) докази про дату вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.
4. У разі усунення недоліків документи направити на адресу Касаційного господарського суду: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 та всім іншим учасникам справи, додавши до заяви про усунення недоліків докази такого направлення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                      Є. В. Краснов