Справа № 591/8110/20 
Провадження № 33/801/300/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України, 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити в зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд порушив його право на захист, оскільки розглянув справу у його відсутності. Крім того, апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а також відомості про сервісне обслуговування, калібрування та його повірку.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Жовмір Д.О. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.
ОСОБА_1 пояснив, що був зупинений працівниками поліції в м. Суми без достатніх на то підстав, так як порушень правил дорожнього руху не допускав. У зв`язку з тим, що в нього не було при собі посвідчення водія, так як воно вилучене, і він керував транспортним засобом з тимчасовим талоном, працівники поліції запропонували пройти тест на Драгері, з результатом якого він не погоджується, так як не впевнений в справності і достовірності такого засобу.
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №039732 від 13.12.2020 водій ОСОБА_1 о 14 год 14 хв цього ж дня –13.12.2020 по вул. Лінійній, 18 в м. Суми керував транспортним засобом MAN TGX, з причепом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки та в присутності двох свідків за допомогою приладу Drager Alcotest 6810 (0644), чим порушив вимоги п. п. 2.9а ПДР України. 
Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за частиною 1 статті 130 КпАП України.
Диспозицією частини першої статті 130 КпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, знижують увагу та швидкість реакції.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови міського суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №039732 від 13.12.2020, який складений уповноваженою на те особою - поліцейським взводу №2 роти №3 БУПП в Сумській області Ревою О.С., підписаний порушником та свідками; поясненнями свідків, розпискою громадянина ОСОБА_3 про зобов`язання не допустити водія ОСОБА_1 до керування транспортним засобом, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів – алкотестера «Драгер», та роздруківкою результату алкотестера «Драгер» «проба позитивна, 1,12 проміле». 
Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях останнього правопорушення, передбаченого цією статтею.
ОСОБА_1 був присутній під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КпАП України. Жодних зауважень чи незгоди зі змістом протоколу останнім не зазначено, як і не заявлено клопотання про надання для ознайомлення сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Пункт 3 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, передбачає, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Пунктом 5 цієї Інструкції передбачено, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Отже із аналізу вищевказаних вимог Інструкції слідує, що надання відповідних документів щодо застосування спеціального технічного засобу здійснюється на вимогу особи, яка підлягає огляду.
А тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах адміністративної справи сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а також відомості про сервісне обслуговування, калібрування та його повірку є безпідставними та не заслуговують на увагу. 
Твердження апелянта про те, що суд порушив його право на захист й доступ до суду, оскільки розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
За загальним правилом статті 276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Оскільки місцем вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є м. Суми, матеріали адміністративної справи щодо нього направлені до Зарічанського районного суду м. Суми .
Справа призначалась Зарічанським районним судом м. Суми до розгляду тричі, проте відкладалась за клопотаннями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. При цьому судові повістки, що направлялися судом за вказаною ОСОБА_1 адресою його місця проживання поверталися суду з відміткою відділення зв`язку про неможливість їх вручення й закінченням терміну зберігання. 
Лише після спливу близько двох місяців, ОСОБА_1 заявив клопотання про направлення зазначеної справи до Вінницького міського суду за місцем його проживання, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 276 КпАП України вона може розглядатись за місцем проживання порушника.
В матеріалах справи дійсно відсутні відомості про повідомлення ОСОБА_1 судовими повістками, проте про кожне із призначених в справі судових засідань він достовірно знав, так як звертався до суду із відповідними клопотаннями: про відкладення розгляду справи, передачу справи на розгляд до суду за місцем його проживання тощо.
Так само двічі справа призначалася до розгляду в Вінницькому міському суді і двічі ОСОБА_1 звертався із клопотаннями про відкладення її розгляду за станом здоров`я. При цьому надані ОСОБА_1 до клопотань скан-копії документів на містять висновків лікаря про неможливість його брати участь в судовому засіданні. 
На думку апеляційного суду вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на перешкоджання судовому розглядові справи. 
Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, строки розгляду справи в суді першої інстанції, а також вимоги ч. 2 ст. 268 КпАП України, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи, та передбачених статтею 38 КпАП України, строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , врахувавши також те, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 130 КпАП України не є обов`язковою (частина 3 статті 268 КпАП України).
Апеляційний суд звертає також увагу на те, що подаючи клопотання про відкладення розгляду справи для забезпечення представлення своєї позиції в суді, ОСОБА_1 не скористався правом надати письмові пояснення по суті справи, викласти свою позицію по ній, та звернути увагу суду на обставини, які на його думку можуть бути підставою для звільнення від відповідальності.
За таких обставин розгляд судом справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не можна вважати порушенням права останнього на захист і доступ до правосуддя. 
Відтак порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП України, відсутні.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        І.М. Стадник