П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/6558/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
08 червня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Драчук Т. О.  Сушка О.О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання незаконною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними (незаконними) та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2020 року №Ф-24315-17 У у загальному розмірі 10710,65 грн, у тому числі 3430,24 грн недоїмки зі сплати єдиного внеску, 2268,46 грн штрафу, 5011,95 грн пені.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у задоволенні позову  відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем протиправно винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2020 №Ф-24315-17 У, оскільки позивач з 2016 року отримує довічне грошове утримання, а отже звільнений від сплати єдиного внеску.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що за змістом статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI) позивач не належить до кола осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до АІС "Податковий блок" ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Хмельницькому управлінні ГУ ДПС у Хмельницькій області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Вид діяльності "Діяльність у сфері права" (КВЕД 69.10), встановлено ознаку незалежної професійної діяльності "адвокат" з 07.11.2016.
Позивачем було подано до відповідача звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та відповідно Таблицю №1 - Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які провадять незалежну професійну діяльність, за 2019 рік від 07.05.2020, згідно якого позивач протягом 2019 року одержав доходи від провадження незалежної професійної діяльності та нарахував єдиний внесок в сумі 11016,72 грн. 
Під час нарахування єдиного соціального внеску по терміну сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн позивач не виконав обов`язок щодо своєчасної сплати ЄСВ в сумі 2754,18 року у зв`язку із чим виникла недоїмка. 
Контролюючим органом прийнято Рішення №0043665805 від 04.03.2020 та №0189725805 від 09.12.2019, відповідно до яких до платника ( ОСОБА_1 ) застосовано штрафні санкції в сумі 2268,46 грн у відповідності до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 та нараховано пеню в сумі 5011,95 грн, у зв`язку із несвоєчасною сплатою єдиного внеску на підставі частини 10 статті 25 Закону №2464.
Вказані рішення були отримані позивачем 11.12.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
ГУ ДПС в Хмельницькій області сформовано податкову вимогу про сплату боргу від 13.05.2020 №Ф-24315-17 та надіслано позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
Позивач вважає вказану вимогу протиправною, а тому звернувся  до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана позивачем вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24315-17 У від 13.05.2020 є такою, що винесена відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, за результатом виявлених порушень. Позивачем самостійно подано звіт до відповідача за 2019 рік в якому останній вказує, що протягом 2019 року одержав доходи від провадження незалежної професійної діяльності та нараховано єдиного внеску в сумі 11016,72 грн.  Позивачем доказів сплати вказаного внеску під час розгляду справи позивачем не надано, а також відомості про скасування рішень ГУ ДПС в Хмельницькій області №0043665805 від 04.03.2020 та №0189725805 від 09.12.2019, відповідно до яких до платника застосовано штрафні санкції в сумі 2268 грн 46 грн у відповідності до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 та нараховано пеню в сумі 5011 грн 95 коп. відсутні.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно ч.4 ст.5 Закону №2464 обов`язки платників єдиного внеску виникають з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" або з початку провадження відповідної діяльності.
Апеляційний суд зауважує, що згідно ч.2 ст.4 Закону №2464 у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, особи, зазначені у пунктах 4, та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, позивач як отримувач довічного грошового утримання не звільнений від сплати єдиного внеску, адже не статус його як платника єдиного внеску, станом на час виникнення спірних правовідносин визначено  пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464, у той час як згідно ч.2 ст.4 Закону №2464 звільняються від сплати за себе єдиного внеску виключно особи, зазначені у пунктах 4, та 5-1 частини першої цієї статті.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774 внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464, які набрали чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Тобто, з 1 січня 2017 року підприємці зобов`язані сплачувати ЄСВ незалежно від отриманого доходу (прибутку) у звітному кварталі, або окремому місяці звітного кварталу.
Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом вважається недоїмкою.
Встановлено, що позивачем самостійно подано звіт до відповідача за 2019 рік в якому останній вказує, що протягом 2019 року одержав доходи від провадження незалежної професійної діяльності та нараховано єдиного внеску в сумі 11016,72 грн.
При цьому, позивачем не надано доказів сплати відповідних сум єдиного внеску, а також відомостей про скасування рішень ГУ ДПС в Хмельницькій області №0043665805 від 04.03.2020 та №0189725805 від 09.12.2019.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24315-17 У від 13.05.2020.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Сушко О.О.