ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/1556/21 пров. № А/857/9903/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року про повернення позовної заяви у справі №500/1556/21 (головуюча суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до військового комісара Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, Тернопільської міської призовної комісії, командира ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень, іменного списку, наказу та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
30 березня 2021 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана через представників – адвокатів Шевчука В.О. та Бакальця І.Г., до військового комісара Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, Тернопільської міської призовної комісії, командира ВЧ НОМЕР_1 , у якому просить: а) визнати протиправними та скасувати: - рішення Тернопільської міської призовної комісії, а саме - протокол Тернопільської міської призовної комісії №25 від 05.11.2020, в частині призову на строкову військову службу ОСОБА_1 ; - іменний список на військову команду №65/6310 від 20.11.2020, до якої був зарахований ОСОБА_1 , що направлявся з Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (колишня назва ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на обласний збірний пункт для відправлення у військову частину, який був складений військовим комісаром Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
б) скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (нинішня назва: військовий комісар Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки) щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на стокову службу до Збройних Сил України у черговий осінній призов 2020 року;
в) зобов`язати Тернопільську міську призовну комісію надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу на період навчання останнього в Суспільно-економічному університеті міста Пшеворськ Республіки Польща;
г) зобов`язати Тернопільський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (колишня назва Тернопільський ОМВК), військового комісара Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (колишня назва військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та командира військової частини ВЧ НОМЕР_1 звільнити із строкової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , призовника чергового осіннього призову 2020 року;
д) скасувати рішення командира військової частини ВЧ НОМЕР_1 про прийняття ОСОБА_1 військової присяги у військовій частині ВЧ НОМЕР_3 .
Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду 02.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення пропуску строку звернення до суду.
Позивач, через свого представника, 10.04.2021 надіслав на адресу суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив заяву про поновлення строку для звернення до адміністративного суду.
Ухвалою від 16 квітня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд повернув позву заяву ОСОБА_1 з тих підстав, що вказані в заяві про поновлення строку звернення до суду підстави визнані судом неповажними (ч.2 ст. 123 КАС України).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
          В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини подання позову, зокрема, те, що з оскаржуваними рішеннями суб`єктів владних повноважень позивач ознайомлений не  був; на адвокатський запит такі у встановлений законом строк не надавалися, зокрема витяг за наказу військового комісара Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України №12 від 20.11.2020 ,,Про присвоєння військових звань громадянам України, які призиваються на строкову військову службу” отриманий лише 02.04.2021, після подання позову.
          Крім того, представники апелянта вказують на те, що позивач ОСОБА_1 відправлений до військової частини для проходження строкової військової служби, що вказує на обмеження для особи, яка її проходить, у пересуванні та спілкуванні. 
Вважає, що вказані обставини вказують на поважність причин пропуску строку звернення до суду, а протилежні висновки суду першої інстанції вказують на формальний підхід до оцінки таких обставин.
З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідачі правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положеннями ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено загальне правило, відповідно до якого для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, згідно із ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Як правильно встановив суд першої інстанції, до спірних правовідносин застосовується ч.5 ст.122 КАС України, оскільки відповідно до п.17 ч.4 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України. Так, згідно з ч.1 вказаної статті у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС).
Аналіз наведених норм вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску звернення до суду до відкриття провадження у справі. При цьому, ключовим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України. Для цього, законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку.
Отже, в даному випадку суд, встановивши пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність обґрунтованого клопотання про його поновлення, підставно залишив позовну заяву без руху і надав можливість позивачу вказати підстави для поновлення строку.
Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з усталеною судовою практикою поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є правомірність відправлення позивача на строкову військову службу за умови, що такий має право на відстрочку у зв`язку з навчанням. 
Адже відповідно до ч.1 ст. 17 закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу” відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.
Крім того, порядок проведення призову встановлено Положенням про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженим постановою КМ України від 21.03.2002 №352, відповідно до п. 64 якого оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці відбувається за наказами районних військових комісарів (додаток 14) і повістками (додаток 15), врученими призовникам через житлово-експлуатаційні організації, домовласників, відповідні виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, де немає військових комісаріатів, керівників підприємств, установ, організацій, навчальних закладів незалежно від підпорядкування і форми власності. 
Відтак, вказаний вище порядок передбачає обов`язкове вручення повістки призовнику, примусове доставлення призовників без належного попереднього повідомлення призовника про необхідність з`явитися йому на призовну дільницю не передбачено.
Колегія суддів вважає необґрунтованим покликання суду першої інстанції на обізнаність позивача з тим, що його призов на строкову військову службу був протиправним ще після його затримання, яке оскаржувалося в суді, оскільки в межах даної справи не оцінювалися підстави та обставини призову позивача.
Оскільки представниками позивача оскаржуються рішення суб`єктів владних повноважень, на підставі яких позивача призвано на строкову військову службу, проте відсутні докази вручення повістки позивачу, як того вимагає Положення 352, а також докази ознайомлення з такими рішеннями на час подання позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів також враховує, що відбуваючи службу у військовій частині, позивач частково обмежений у своїх діях, а тому підготовчі дії на представництво його інтересів адвокатами не могли здійснюватися оперативно. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що останніми вчинялися всі необхідні дії для отримання оскаржуваних рішень відповідачів у справі шляхом подання відповідних адвокатських запитів.  
Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував, не дослідив і не встановив фактичних обставин, за яких позивач реалізовував своє право на звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі ,,Жоффр де ля Прадель проти Франції” від 16 грудня 1992 р.).
У Рішенні у справі ,,Белле проти Франції” від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ,,стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права”.
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (Рішення у справі ,,Мельник проти України” від 28 березня 2006 року).
На підставі вищевикладеного та враховуючи, що представниками позивача виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 про повернення позовної заяви прийнята з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання, а отже підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року про повернення позовної заяви у справі №500/1556/21 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 22.06.2021.