ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22695/20	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/591/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 310020000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
апелянта  ОСОБА_1 і його представника та
ОСОБА_2  

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2021 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 05 березня 2021 року) у цивільній справі № 607/22695/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів ,-

В С Т А Н О В И В:
       В грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.
       На обґрунтування позову вказала, що із 2004 року по червень 2020 року вона із відповідачем спільно проживала однією сім`єю у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Офіційно їх шлюбні відносини зареєстровані не були. При цьому, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, займалися спільним утриманням родини. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. На даний час, ОСОБА_2 можливості працювати не має, оскільки доглядає за 25 – річною донькою від першого шлюбу, яка є інвалідом дитинства першої групи підгрупи «А» та потребує постійного догляду і сторонньої допомоги. Оскільки, ОСОБА_1 добровільно коштів на утримання неповнолітніх дітей не надає, просила стягувати на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., по 2 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення із позовом в суд та до досягнення дітьми повноліття. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
       Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити, зменшивши суму стягнення на кожну дитину до 1200 грн.
       Вказує, що діти зареєстровані і проживають з ним. На його утриманні перебуває мати ОСОБА_4 , яка є пенсіонером.
       Зазначає, що судом не враховано того, що у нього відсутнє постійне місце роботи та не досліджено обставини, що підтверджують його спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила та вказала, що діти зареєстровані за адресою проживання ОСОБА_1 , однак проживають з нею.
       Вказала, що після припинення стосунків з відповідачем вона змушена була переїхати у інше помешкання, оскільки постійного місця проживання у м.Тернопіль вона не має.
       Зазначила, що вона ніде не працює, оскільки доглядає доньку інваліда, однак аліменти хоче отримати не для свого утримання, а для утримання дітей.
       Вказала, що діти ростуть, а тому потребують більше коштів на їх утримання. Старший син ОСОБА_5 є дев`ятикласником і абітурієнтом в музичному училищі, на його підготовку і навчання потрібні кошти. Молодший син ОСОБА_6 є третьокласником, часто хворіє і потреби у витратах на його утримання ростуть.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник апеляційну скаргу підтримали і навели доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
        ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила і навела доводи аналогічні відзиву на апеляційну скаргу.
        Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Судом встановлено, що сторони у справі проживали як сім`я без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Згідно зазначених свідоцтв про народження дітей, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 .
        ОСОБА_2 здійснює догляд за своєю дочкою ОСОБА_7 , 1995 року народження, яка є інвалідом першої групи підгрупи «А» з дитинства.
       Згідно довідок №№3369, 3391, виданих 28.12.2020 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, ОСОБА_7 отримує державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю з дитинства І-ї групи в розмірі 3 516, 40 грн. в місяць. ОСОБА_2 отримує соціальну допомогу на догляд за інвалідом І-ї групи в розмірі 2 118, 00 грн., щомісячно.
       Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є підставними і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може, виходячи з наступного.
       Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
       Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
       За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
       Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. 
       Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.
       Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Згідно із статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
       До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. 
       Встановивши, що діти сторін ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 проживають разом із матір`ю і перебувають на її утриманні, а відповідач не надає коштів на утримання синів, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей. Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись з визначеним судом розміром аліментів.
       Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
       Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       З поданих сторонами доказів вбачається, що відповідач офіційно не працевлаштований і має мінливий дохід, а відтак не можливо встановити розмір його доходів для визначення аліментів у сумі 2500 грн, щомісячно на кожну дитину.
       Зазначене свідчить про те, що з урахуванням вищевказаного сума аліментів у розмірі 2500 грн. на кожну дитину, не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства, принципу справедливості, добросовісності та розумності, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. 
       В тойже час колегія суддів враховує пояснення ОСОБА_1 про те, що він тимчасово працює в тому числі і за межами України.
       З поданої копії закордонного паспорта ОСОБА_1 вбачається, що в нього була відкрита ОСОБА_8 робоча віза та відбувалися тривалі поїздки в Польщу.
       Вказане свідчить про те, що відповідач їздить в Польщу по робочій візі. Робоча віза D 05А – дає право легально працювати в Польщі протягом 6 місяців впродовж року на всіх видах робіт.
       На підставі наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що за вказаних обставин розмір аліментів у сумі 2000 грн. на кожну дитину є доцільним, відповідає інтересам дітей та сторін, а також чинному законодавству. 
       Доводи позивача про те, що старший син ОСОБА_5 є дев`ятикласником і абітурієнтом в музичному училищі, на його підготовку і навчання потрібні кошти, а молодший син ОСОБА_6 є третьокласником, часто хворіє і потреби у витратах на його утримання ростуть, колегією суддів оцінюються критично.
       Оплата курсів для вступу для старшого сина ОСОБА_5 , його навчання та інші вказані позивачем витрати не можуть бути віднесені до аліментів, оскільки такі витрати не є аліментами, а носять характер додаткових витрат. Крім того, такі витрати не можуть бути включені в розмір аліментів, які будуть стягуватися в майбутньому.
       Аналогічна позиція суду апеляційної інстанції і щодо заявлених позивачем витрат на молодшого сина ОСОБА_6 .
       Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває мати — пенсіонерка, що є підставою для зменшення розміру аліментів до 1200 грн на кожну дитину, колегією суддів оцінюються критично, оскільки долучене до апеляційної скарги пенсійне посвідчення не відображає розміру доходів ОСОБА_4 .
       Долучена довідка форми ОК-5 містить, зокрема, дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків, однак в ній відсутні відомості про розмір пенсії ОСОБА_4 . Крім того, апелянтом не долучено інших доказів того, що ОСОБА_4 з тих чи інших причин потребує матеріальної допомоги з боку ОСОБА_1 .
       Щодо доводів відповідача про можливе нецільове використання позивачем аліментів колегія суддів вказує, що питання використання аліментів віднесено до компетенції відповідних контролюючих органів і не є обставиною, яка враховуються при визначенні їх розміру.
       Доводи про те, що матеріали справи не містять доказів про матеріальний стан відповідача та його здоров`я підлягають критичній оцінці, оскільки подання таких доказів прямо залежало від волі відповідача, однак відповідач таких доказів не подавав ні в суд першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.
       Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв заочне рішення, оскільки як свідчать матеріали справи відповідач не був двічі належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, а тому були відсутні підстави для застосування ст. 223 ЦК України.
       Наявність в описовій частині рішенні суду посилання на ст. 223 ЦК України не свідчить про ухвалення судом заочного рішення, оскільки резолютивна частина рішення викладена в інший спосіб ніж при ухваленні заочного рішення, що в свою чергу свідчить про те, що заочне рішення по справі не приймалося.
       На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити зменшивши суму стягнення аліментів на утримання синів з 2500 грн до 2000 грн на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
        Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2021 року змінити, зменшивши суму стягнення аліментів на утримання синів з 2500 грн до 2000 грн на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.
                                                                               Ходоровський М.В.