ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/12046/20  Номер провадження 22-ц/814/1172/21	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М. 
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 29 березня 2021 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про зобов`язання передати безоплатно земельну ділянку у власність, третя особа - Київська районна в м.Полтаві рада.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 29 березня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову про задоволення його заяви в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що судом штучно створені перешкоди у доступі до правосуддя, внаслідок не забезпечено ефективне виконання рішення у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Полтавська міська рада, посилаючись на рішення позачергової другої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 25 лютого 2016 року, стверджує про безпідставність заявленого позову, так як питання передачі у власність земельних ділянок віднесені до повноважень районних у м.Полтаві рад.
З посиланням на норми Земельного Кодексу України у відзиві також стверджується про передчасність заявлених вимог, оскільки у позивача на час звернення до суду з позовом відсутнє навіть право користування спірною земельною ділянкою, а уповноважений орган не ухвалював рішення про відмову у задоволенні його заяви.
Заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на особистих припущеннях позивача та не враховує інтереси інших членів громади міста Полтави. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до Полтавської міської ради про зобов`язання передати йому безоплатно земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-2).
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він як учасник (ветеран та інвалід) бойових дій має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, проте подана ним заява не була у належний спосіб розглянута відповідачем, рішення не прийнято.
Просив зобов`язати Полтавську міську раду передати йому безоплатно земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у власність.
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 24 березня 2021 року справу прийнято до провадження судді Яковенко Н.Л. та призначено до розгляду 29.04.2021 року о 09.00.( а.с.6)
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, просив забезпечити позов шляхом заборони Полтавській міській раді та Київській районній раді м.Полтави на час судового розгляду, вчиняти певні дії, а саме приймати рішення про передачу права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
В обґрунтування заявленої вимоги зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про зобов`язання передати безоплатно земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у власність позивачу.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не вказано відомостей, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а тому вимога про забезпечення позову є безпідставною, необґрунтованою та передчасною. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань,
Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Частиною другою ст.150 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Частиною третьою ст.150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.
Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Проаналізувавши зміст позовної заяви ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу, що позивач, посилаючись на наявність у нього пільг, передбачених ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їхнього соціального захисту», стверджує, що відповідач - Полтавська міська рада, у тридцяти денний строк не розглянула його заяву про виділення йому у власність конкретної земельної ділянки, а тому відповідача слід зобов`язати судовим рішенням передати йому безоплатно у власність цю конкретну земельну ділянку. 
Відповідно до п.14, абзацу другого п.18 ч.1 ст.12, п.13 ч.1 ст.14 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їхнього соціального захисту» ветерани війни, інваліди війни, учасники бойових дій мають право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.
ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їхнього соціального захисту» порядок реалізації такої пільги не встановлений, отже земельні ділянки мають бути відведені у порядку, визначеному Земельним Кодексом України.
За змістом ст.118 ЗК України безоплатна приватизація громадянами земельних ділянок здійснюється за певною процедурою: 1) подання зацікавленою особою заяви та відповідних документів до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; 2) надання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у видачі такого дозволу; 3) розробка уповноваженими установами (підприємствами) проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 4) погодження уповноваженими установами проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 5) прийняття органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги заяви про забезпечення позову виходять за межі підстав і предмету спору.
Окрім того, заява позивача (а.с.7) містить лише припущення (без будь-яких обґрунтувань) про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
В апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів чи посилань на обставини, з якими закон пов`язує можливість чи обов`язковість скасування ухвали суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п.1, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 29 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 травня 2021 року.

Головуючий суддя                                                     О.А. Лобов 

         Судді:                                                                 А.І.Дорош

                                                                                    В.М.Триголов